Що зазвичай радять перед публічним виступом?
Уявити свою аудиторію голою.
(Сміх)
Що ж, цього разу я cкористаюся іншою хитрістю
і уявлю всіх нас без фермерів,
і знаєте, картина не так уже й сильно буде відрізнятися.
[Якби не фермери, ми б усі були голодні, голі та тверезі]
(Сміх)
Та наші фермери роблять для нас набагато більше,
ніж просто годують, одягають і забезпечують прекрасними напоями.
Фермери — важлива частина наших громад,
особливо, наших сільських громад.
І більше того,
вони потужний рушій стійкої економіки.
Поміркуйте наступним чином:
коли пивовар купує у мене хміль, вирощений тут, у Міннесоті,
90% від того долара залишається в нашому штаті,
на противагу лише 10%, якби він купив його деінде.
Це багато що значить.
Ці 90% - це локальні робочі місця.
Це означає дохід з податків на кращі школи та дороги.
Це означає підтримку підприємців, ремісників —
усього персоналу, необхідного для функціонування ферми.
І вони наші найкращі розпорядники земель.
Цей вислів, на мою думку, ілюструє те, що наші сімейні фермери роблять для нас
в управлінні нашими спільними природніми ресурсами.
"Земля - це суспільство, як свідчить основний концепт екології,
але цю землю потрібно любити та поважати поза всякою етикою."
Вони, певно що, роблять багато хорошого для нас.
Наші сімейні фермери молодці, ми усі погоджуємося.
Однак,
нині в сільському господарстві панують жахливі тенденції.
Середній вік фермера в Америці
згідно останнього сільськогосподарського перепису —
58,3 років.
Серед усіх фермерів
33% у віці від 65-ти.
Це маленька карикатура на мого дідуся.
(Сміх)
Він досі займається фермерством,
і йому набагато більше, ніж 65 років.
Але якщо поглянути на картину повністю,
то ще однією важливою роботою на державній службі є викладання,
а середній вік вчителя — 42 роки.
Наші фермери досить старі в цій країні.
І на жаль,
коли вони йдуть на заслужений відпочинок, якщо вони туди йдуть,
ми не зможемо їх замінити.
Поміж усіх нових фермерів, які почали працювати
між 2008-им та 2012-тим роками
по всій території США,
поглянемо, чи зможете ви вловити різницю,
серед них 2000 фермерів були віком до 30 років.
Я - один з них.
Якщо хочете, я залишусь, щоб підписати вам кілька фото.
(Сміх)
Проте, знаєте, наші фермери старіють,
і ми їх не замінимо.
Що ж відбувається?
Що ми будемо робити?
Думаю, що існує причина, чому люди не підтягуються,
і це ціни.
Ми розглянемо декілька таких слайдів.
Молоко: це середня роздрібна ціна галону молока в США.
Чотири долари сорок дев'ять центів.
Як ви гадаєте, скільки отримує фермер?
Долар тридцять два.
Спробуємо ще раз із хлібом.
Середня роздрібна ціна на хліб в Америці — три сорок дев'ять.
Фермер отримує...
дванадцять центів.
Глядачі: О!
Тож як нам розвивати потужні місцеві ферми
згідно цього сценарію?
Що ми повинні робити, якщо не залишиться жодної місцевої ферми?
І це не просто проблема фермерів,
це не просто проблема, що стосується кількох нас.
Це проблема всіх нас.
Це проблема для села і для міста, для штату і для держави.
І що нам з цим робити?
Я скажу вам що.
Але спочатку — історія.
Зелений рух, з яким ми усі добре знайомі,
розпочався у 60-их з посадки дерев.
Ми пройшли такий довгий шлях до цього моменту.
Зелений рух — це частина нашого повсякденного життя.
Це частина повсякденного життя підприємств зі списку "Форчен 500".
Це тема міжнародних договорів,
тема президентських дебатів.
Ти і я, ми змінили лампочки,
ми використовуємо багаторазові пакети.
Ми кожного дня беремо участь в зеленому русі.
Все ж ...
ось так до нас прийшла ідея —
рух за продукти харчування
відносно молодий, але думаю, також трішки знайомий.
Ви йдете в продуктовий магазин,
бачите напис "Купуйте місцеве",
ви йдете на фермерський ринок, ви йдете в магазин,
ви читаєте книги відомих авторів.
Рух за продукти харчування
можна назвати голосуванням власною виделкою.
Ідея в тому, що ти тягнеш долар зі свого гаманця,
бо як саме ти витрачаєш цей долар, впливає на харчову систему.
Він підтримує фермерів, що живуть поруч.
Це все добре, але куди воно веде?
Як нам дістатися до нашого моменту відновлюваної енергії,
як це сталося із зеленим рухом?
На мою думку, нам потрібно це зробити.
Просте голосування нашою виделкою не вирішить проблем,
з якими стикаються наші фермери.
І тому ми повинні зробити більше за це.
Я вважаю, що ми повинні від голосування нашою виделкою
прийти до голосування нашим голосом.
Ми повинні взяти наші долари
та продовжити витрачати їх на місцях.
Нам також потрібно показати урну для голосування нашим фермерам.
Це більше, ніж просто купівля місцевої полуниці
раз на рік на фермі.
Це цілорічне зусилля, яке ми повинні робити разом,
щоб здійснити необхідні зміни.
Зміни, як-от справедливе ціноутворення для фермерів,
квоти, управління поставками,
гарантовані ціни.
Такі зміни, як чесна та відкрита торгівля.
Це означає завершення торгівельних воєн.
І так, звичайно, це означає голосування.
Тепер ми усі це знаємо.
Наприклад, це працює.
Овва, це хто?
(Сміх)
Лишень цього року у Міннесоті
ми отримали історичну, першу в країні податкову пільгу —
податкову пільгу для фермерів-початківців.
Це стимулює перехід землі
від існуючого покоління до наступного.
Це було зроблено жменькою нас, молодих фермерів, —
ми, безумовно, не маємо грошей, ви бачили це раніше.
Ми не маємо політичного досвіду.
Але ми показалися, ми зробили так, щоб наші голоси були почуті.
І завдяки підтримці як фермерів, так і не фермерів,
ми зробили дещо неймовірне тут, в цьому штаті.
Якщо ми це можемо зробити, будь-хто може це зробити.
Це все було легко і просто, і, здається, досить вдало.
Скептики в залі, ви тут?
Це був би я, якби я був глядачем.
Скептики думають:
"Нічого собі, що нам потрібно змінити в нашій системі харчування?"
Фермери — це чудово.
У нас є їжа у необмеженій кількості, і вона теж дуже дешева,
хіба це не чудово?
Ну, на жаль,
у 80-ті та 90-ті роки в нашій країні ми пішли по шляху,
який можна охарактеризувати як "товстій або забирайся геть".
"Товстій або забирайся геть" означає збільшити виробництво
при мінімальних витратах.
На перший погляд, звучить досить просто.
Однак ця заміна перетворила наших фермерів з шанованого
і цінного класу нашого суспільства
у витрату, яку необхідно звести до мінімуму.
Ця заміна зробила так, що мій прадід,
який забезпечував сім'ю шістьма коровами
на тій самій молочній фермі,
сьогодні повинен мати 600 корів, намагаючись забезпечити сім'ю.
Молочні ферми з шістьма тисячами корів — не рідкість.
Що відбувається, коли там, де раніше були сотні,
тепер є одна молочна ферма
на всю країну?
Те ж саме можна сказати і про кукурудзу, і про боби, і про польові культури.
Що станеться, коли для забезпечення однієї людини необхідно буде 10 000 акрів?
Коли раніше потрібно було всього 40.
Ми знаємо, що відбувається, ми читаємо про це в новинах.
Широко поширена тенденція занепаду сільських районів —
зачиняються та збиваються в одну школи,
зачиняються поштамти та продуктові магазини.
Люди виїжджають,
громада зазнає втрат та зникає.
Я думаю, що всі, хто в цій аудиторії мають зв'язок з сільськими районами Міннесоти,
добре знають цю історію.
Це не та проблема, яку ми можемо вирішити фермерськими ринками та благими намірами.
Ми повинні зробити більше для наших фермерів.
Політика втягнула нас у цей безлад,
і політика може нас звідси витягнути.
Американські фермери тільки старіють, бідніють та зменшуються у кількості,
та все ж вони мають вирішальне значення для нашої держави.
Це вібрація в наших сільських громадах.
Вони рушії економічного зростання і стабільності,
і вони наші найкращі захисники спільних ресурсів:
землі, води та повітря.
Тому ми повинні старатися для них краще.
Тому приєднуйтеся до мене, гаразд?
Борімося за наших фермерів.
Ви можете побачити,
ми вже це робимо в Міннесоті, та маємо великий успіх.
А разом ми можемо зробити ще більше.
І ми повинні.
Отож, ми раніше голосували своїми виделками,
і ми хочемо продовжити робити це.
Але якби я міг донести одну думку, з якою ви поїдете додому сьогодні —
голосуйте своїм голосом.
Тому з цією думкою,
на рахунок три, я б хотів, щоб ми всі разом це сказали.
Ви готові?
Отож, один,
два,
три.
Глядачі: Голосуй своїм голосом.
Дуже добре, дякую.
Я думаю, що ви зрозуміли.
(Оплески)