Ako učiteľka na základnej škole
moja mama robila všetko preto, aby som sa naučil dobre čítať.
To väčšinou znamenalo čítanie pri kuchynskom stole cez víkendy,
zatiaľ čo sa moji kamaráti hrali vonku.
Moja schopnosť čítať sa zlepšovala,
ale tieto nútené lekcie vo mne veľmi nevzbudzovali lásku k čítaniu.
Stredná škola všetko zmenila.
V desiatej triede sme na angličtine bežne čítavali krátke príbehy a hláskovali.
Z čistej nudy som požiadal o preradenie do ďalšieho ročníka.
Ďalší polrok som mal angličtinu pre pokročilých.
(smiech)
Prečítali sme dve novely a napísali sme dva knižné referáty.
Drastický a nemilosrdný rozdiel medzi týmito dvomi ročníkmi
ma nahneval a vyvolal vo mne otázky ako:
„Odkiaľ sa všetci títo bieli vzali?“
(smiech)
Na mojej strednej škole bolo 70 % černochov a latinských Američanov,
ale v tejto pokročilej triede boli samí bieli.
Táto osobná skúsenosť s inštitucionalizovaným rasizmom
navždy zmenila môj vzťah k čítaniu.
Zistil som, že nemôžem závisieť na škole, učiteľovi alebo učive,
aby ma naučili to potrebné.
A viac z rebélie ako preto, že by som bol intelektuál,
som sa rozhodol, že už viac nedovolím iným diktovať mi
kedy a čo mám čítať.
Ani som si neuvedomoval, že som prišiel na to,
ako sa dá doviesť deti k čítaniu.
Totožnosť.
Namiesto lipnutia na zručnostiach
a posúvania študentov z jednej úrovne čítania na druhú
alebo nútenia ich zapamätať si zoznamy neznámych slov,
by sme sa mali sami seba pýtať:
Ako by sa dalo naviesť deti k tomu, aby sa považovali za čitateľov?
DeSean, inteligentný prvák, ktorého som učil v Bronxe,
mi pomohol pochopiť ako totožnosť formuje učenie.
Na jednej hodine matematiky som prišiel k nemu a povedal som:
„DeSean, ty si super matematik.“
Pozrel sa na mňa a odpovedal:
„Ja nie som matematik, ja som matematický génius!“
(smiech)
OK, DeSean.
A čo čítanie?
Úplne iný prípad.
„Pán Irby, ja neviem čítať.
Nikdy sa nenaučím čítať,“ povedal mi.
Naučil som DeSeana čítať,
ale veľmi veľa čiernych chlapcov zostáva negramotných.
Podľa Ministerstva školstva USA
viac ako 85 % čiernych chlapcov štvrtákov
nevie dobre čítať.
85 %!
Čím viac výzvam pri čítaní deti čelia,
tým kultúrne vzdelanejší musia byť učitelia.
Za posledných osem rokov v mojej druhej práci ako stand-up komik
som pochopil dôležitosť kultúrnej kompetencie,
ktorú definujem ako schopnosť preložiť to,
čo od niekoho iného chcete, aby vedel alebo bol schopný urobiť,
do komunikácie alebo zážitkov, ktoré im prídu dôležité a pútavé.
Pred tým, ako vyjdem na javisko, si zhodnotím publikum.
Sú bieli alebo latino?
Sú starí, mladí, profesionáli, konzervatívni?
Až potom si prechádzam a vyberám vtipy
podľa toho, čo si myslím, že bude pre nich najvtipnejšie.
Na vystúpení v kostole by som mohol rozprávať barové vtipy,
ale možno by sa im tam nikto nezasmial.
(smiech)
Ako spoločnosť vytvárame deťom zážitky z čítania,
akoby sme rozprávali barové vtipy v kostole.
A potom sa divíme, prečo tak veľa detí nečíta.
Učiteľ a filozof Paulo Freire veril,
že výučba a učenie by mali byť obojsmerné.
Žiaci by sa nemali považovať za prázdne nádoby čakajúce na naplnenie faktami,
ale za spolutvorcov poznania.
Rovnaké učivo pre masy študentov a vzdelávacie programy,
ktoré vyžadujú od študentov, aby sedeli ako sochy
alebo pracovali v úplnom tichu,
takéto prostredie väčšinou neberie ohľad na individuálne potreby na učenie,
záujem a znalosti detí.
Hlavne čiernych chlapcov.
Veľa kníh propagovaných čiernym chlapcom
sa venuje vážnym témam ako otroctvo, občianske práva a životopisy.
Menej ako 2 % učiteľov v USA sú černosi muži.
A väčšinu čiernych chlapcov vychovávajú slobodné matky.
Skutočne existujú čierni chlapci, ktorí ešte nikdy nevideli černocha muža čítať.
Alebo ich nikdy černoch nepovzbudil do čítania.
Aké kultúrne prvky, aké sociálne podnety,
by mohli mladého černocha priviesť k záveru,
že by mal čítať?
Toto je dôvod, prečo som založil projekt Knihy v holičstve.
Je to nezisková organizácia na podporu gramotnosti,
ktorá v holičstvách vytvára miesta na čítanie pre deti.
Úloha je jednoduchá:
urobiť z mladým černochov čitateľov.
Veľa čiernych chlapcov chodí do holičstva raz alebo dva razy do mesiaca.
Niektorí vidia svojich holičov častejšie ako svojich otcov.
Knihy v holičstve spájajú čítanie s miestom orientovaným pre mužov
a prinášajú čiernym chlapcom skoré skúsenosti s čítaním.
Tento program prispôsobený potrebám
používa zoznam detských kníh, ktoré vybrali a odporúčajú čierni chlapci.
Obsahuje knihy, ktoré naozaj chcú čítať.
Správa Scholasticu o rodinách a deťoch z roku 2016 uvádza,
že deti si knihu vyberajú hlavne podľa toho,
či ich rozosmeje.
Ak naozaj chceme zvýšiť záujem čiernych chlapcov
a iných detí o nepovinné čítanie,
musíme začleniť náležité mužské modely
do prvých skúseností s čítaním
a vymeniť niektoré detské knihy, ktoré dospelí tak milujú,
za vtipné, jednoduché a dokonca nechutné knihy ako Nechutný Greg.
(smiech)
„Vy ich voláte šušne. No Greg ich volá chutné malé cukríky.“
(smiech)
Smiech, pozitívnu reakciu
alebo znechutenú reakciu, ktorú som u niektorých z vás práve videl,
(smiech)
si čierni chlapci zaslúžia a zúfalo jej potrebujú viac.
Na odstránenie zásadnej nerovnosti, ktorou je postihnuté americké školstvo,
je potrebné vytvárať zážitky z čítania,
po ktorých všetky deti povedia:
Rád čítam.
Ďakujem.
(potlesk)