"נטוש כל תקווה, אתה הנכנס לכאן..."
חרוטות מעל שערי הגהינום,
המילים מבשרות הרעות הללו צופנות בשורות רעות לדאנטה
כשהוא מתחיל את הירידה שלו אל השאול.
ולמרות הטון העגום,
הנבואה הזו מוציאה לדרך את מה שהוא כנראה סיפור האהבה הגדול ביותר שאי פעם סופר;
מסע אפי, שכולל הן את האנושי והן את האלוהי.
אבל כדי שדאנטה יגיע אל הישועה המיטיבה,
הוא חייב ראשית למצוא את דרכו בגיהנום.
נוף העינויים הזה הוא התפאורה של "אינפרנו",
הראשון בשיר סיפורי בן שלושה חלקים
שנכתב בידי דאנטה אליגיירי במאה ה- 14.
כשהוא מלהק את עצמו בתור הגיבור הראשי,
דאנטה נוסע עמוק יותר ויותר לתוך תהום הגיהנום,
כשהוא עד לעונשים מגונים הייחודיים לכל אחד מתשעת מעגליו.
הוא מתחיל בלימבו, עובר במעגלי התאווה, הגרגרנות, החמדנות, הזעם,
הכפירה, האלימות והרמאות,
עד למעגל התשיעי הנורא של הבגידה,
שם החוטאים לכודים תחת עיניו הבוחנות של השטן בעצמו.
שני החלקים הבאים, "פורגאטוריו" ו"פאראדיסו" ממשיכים את מסעו של דאנטה
כשהוא מטפס על הר המצרף
ועולה בתשעת המתחמים השמימיים של גן העדן.
ביחד הם נכתבו על פני עשר שנים, שלושת החלקים הללו מרכיבים את "הקומדיה האלוהית" -
תיאור אלגורי של מסע הנפש כלפי אלוהים.
אבל "הקומדיה האלוהית" של דאנטה היא יותר מרק אלגוריה דתית.
זוהי גם פרשנות שנונה ונוקבת על הפוליטיקה האיטלקית.
כחייל ומדינאי מפירנצה, דאנטה היה קנאי נאמן לאלוהים,
אבל לעתים קרובות ביקורתי כלפי הכנסיה הקתולית הרומית.
הוא במיוחד לא אהב את הנפוטיזם הנפוץ ואת המעילה בקודש,
המכירה והקניה של טובות דתיות כמו מחילה וחטא.
קבוצות רבות ניצלו את המנהגים המושחתים הזה,
אבל מעטים תמכו בהם כמו ה"גואלפי נרי", הגואלפים השחורים.
זו היתה סיעה פוליטית ודתית
שביקשה להרחיב את ההשפעה הפוליטית של האפיפיור.
דאנטה היה חבר ב"גואלפי ביאנקי", הגואלפים הלבנים -
שהאמינו שפירנצה זקוקה ליותר חופש מההשפעה הרומית.
כנציג ציבור של הגואלפים הלבנים,
דאנטה דיבר לעתים קרובות נגד כוחו של האפיפיור,
עד שהגואלפים השחורים ניצלו את מעמדם
כדי לגרש אותו מפירנצה ב- 1302.
אבל במקום להשתיק אותו,
הגלות הארוכה הזו הובילה לביקורת הגדולה ביותר של דאנטה.
מושפל ועם תקווה מועטה לחזור,
הסופר פרסם בחופשיות את התלונות שלו כלפי הכנסיה והחברה האיטלקית.
בכותבו את "הקומדיה האלוהית" באיטלקית,
במקום בלטינית המסורתית של האליטה המשכילה,
דאנטה הבטיח קהל רחב ככל שניתן לפרשנות הפוליטית הנושכת שלו.
במעגל הזעם ב"אינפרנו",
דאנטה צופה בשקיקה בחוטאים
קורעים לגזרים את הגואלף השחור, פיליפו ארגנטי.
במעגל הרמאות,
דאנטה משוחח עם חוטא מיסתורי שנשרף בלהבות החמות של המעגל.
הוא לומד שזהו האפיפיור ניקולאס השלישי,
שאומר לדאנטה ששני יורשיו יתפסו את מקומו כאשר ימותו --
כל השלושה אשמים במעילה ובשחיתות.
למרות המראה העגום ולפעמים אלים ב"אינפרנו",
"הקומדיה האלוהית" היא גם סיפור אהבה.
למרות שדאנטה התחתן בשידוך
עם בת למשפחה משפיעה מפירנצה,
היתה לו אהבה נכזבת לאשה אחרת מאז שהיה בן תשע:
ביאטריס פורטינרי.
למרות שלכאורה נפגשו רק פעמיים, היא הפכה למוזה של דאנטה לכל חייו,
כשהיא מהווה השראה ומושא לרבות מעבודותיו.
למעשה, ביאטריס היא שמשיקה את מסעו האמיץ אל בורות הגיהנום
ובמעלה המדרגות של הר פורגאטורי.
היא מאופיינת כדמות חזקה ושמיימית,
היא מובילה את דאנטה דרך מתחמי גן העדן הממורכזים של "פאראדיסו"
עד שהוא לבסוף פנים אל פנים מול אלוהים.
במאות השנים מאז פרסומה,
הנושאים של אהבה, חטא וגאולה של "הקומדיה האלוהית"
אומצו על ידי אמנים רבים -
מאוגוסט רודן וסלבאדור דאלי, ועד עזרא פאונד וניל גיימן.
והמשורר עצמו קיבל את הגאולה הארצית המאוחרת שלו ב- 2008,
כשהעיר פירנצה סוף סוף ביטלה את הגלות רבת השנים של דאנטה.