"Ви што улазите, оставите сваку наду..."
Записане изнад Капије пакла,
ове претеће речи упозоравају Дантеа о тами која га чека
док започиње свој спуст у пакао.
Упркос свирепом тону,
ово пророчанство покреће можда и највећу љубавну причу икада испричану;
епско путовање које укључује и људско и божанско.
Да би Данте дошао до милосрдног спасења,
прво мора проћи кроз Пакао.
Овај пејзаж мучења је оквир за "Пакао,"
први део троделног епа
којег је написао Данте Алигијери у 14. веку.
Постављајући себе за протагонисту,
Данте задире све дубље и дубље у амбис Пакла,
посматрајући грозне казне, различите за сваки од његових девет кругова.
Почео је у Лимбу, па је наставио свој пут кроз кругове Пожуде, Халапљивости,
Похлепе, Гнева, Јересије, Насиља и Преваре,
све до ужасног деветог круга Издаје,
где се грешници налазе под будним око самог Сатане.
Надолазећа два дела, "Чистилиште" и "Рај," настављају Дантеово путовање
док се пење уз Планину чистилишта
и уздиже преко девет сфера Раја.
Заједно писани преко десет година, ова три дела чине "Божанствену комедију" -
алегоријско замишљање душиног пута до бога.
Али Дантеова "Божанствена комедија" је више од верске алегорије.
То је домишљата и оштра критика италијанске политике.
Као војник и државник из Фиренце, Данте је био веома одан богу,
али често је критиковао римску католичку цркву.
Посебно је мрзео њен необуздан непотизам и практиковање симоније,
куповања и продаје верских услуга као што су опроштаји од грехова.
Многе групе су искоришћавале ове корумпиране обичаје,
али мало њих их је подржавало као Гвелфи Нери, или Црни Гвелфи.
То је била политичка и верска странка
која је тежила да прошири политички утицај папе.
Данте је био члан Гвелфи Бианкија, или Белих Гвелфова -
који су веровали да је потребно смањити утицај Рима на Фиренцу.
Као јавни представник Белих Гвелфова,
Данте се често супротстављао папиној моћи,
све док Црни Гвелфи нису дошли до власти
и протерали га из Фиренце 1302. године.
Уместо да га је ућуткало,
ово доживотно изгнанство довело је до Дантеове највеће критике од свих.
Обешчашћен и са мало наде да се врати,
аутор је слободно исказао своје проблеме са црквом и италијанским друштвом.
Писањем "Божанствене комедије" на Италијанском
уместо на традиционалном Латинском образоване елите,
Данте је себи обезбедио најширу могућу публику за своју оштру политичку критику.
У "Паклу," тачније кругу Гнева,
Данте нестрпљиво посматра грешнике
како кидају Црног Гвелфа Филипа Арџентија на делове.
У кругу Преваре,
Данте разговара са тајанственим грешником који гори у најјачој ватри круга.
Открио је да је то папа Никола III
који каже Дантеу да ће његова два наследника преузети његово место кад умру,
такође криви за симонију и корупцију као и он.
Упркос туробним и понекад насилним приказима из "Пакла,"
"Божанствена комедија" је такође и љубавна прича.
Иако је Данте имао предодређен брак
са ћерком из моћне фиорентинске породице,
гајио је неузвраћену љубав према другој жени још од своје девете године:
Беатриче Портинари.
Премда су се наводно само двапут срели, она је постала Дантеова доживотна муза
која је служила као инспирација и тема за многа његова дела.
Заправо је Беатриче била та која је покренула његово путовање кроз Пакао
све до тераса Планине чистилишта.
Насликана као свемоћна, небеска фигура,
она је водила Дантеа кроз "Рајске" концентричне сфере Раја
све док се коначно није срео лицем у лице са богом.
У вековима након њеног објављивања,
теме љубави, греха и искупљења "Божанствене комедије"
надахнуле су бројне уметнике -
од Агусте Родин и Салвадора Далија до Езре Паунда и Нила Гајмана.
И сам писац је добио своје закаснело земаљско искупљење 2008.
када је Фиренца коначно укинула Дантеово застарело изгнанство.