Oroszlánvédő vagyok.
Jól hangzik, nem?
Sokaknak talán elképzelése sincs, mit jelent ez.
Cecilről, az oroszlánról viszont biztosan mind hallottak már.
[Cecil, az Oroszlán (2002-2015)]
(Oroszlánüvöltés)
Nem üvölt többé.
2015. július másodikán az élete idő előtt véget ért,
amikor egy trófeavadász megölte.
Azt mondják, kötődés alakulhat ki a tanulmányozott állatokhoz.
Én is így jártam Cecillel,
hiszen három éven át tanulmányoztam a Hwange Nemzeti Parkban.
Lesújtott a halála.
Valami jó mégis származott a tragédiából:
a történet ráirányította a figyelmet
a veszélyeztetett vadállatok helyzetére.
Cecil halála után a következő kérdések fogalmazódtak meg bennem:
Mi lett volna, ha a Cecillel szomszédos közösség részt vesz
az oroszlán védelmében?
Mi lett volna, ha 10, nem pedig 29 éves koromban találkozom Cecillel?
Én vagy az osztálytársaim megváltoztathattuk volna a sorsát?
Sokan munkálkodnak azon, hogy megmentsék az oroszlánokat a kihalástól.
Közülük azonban igen kevesen származnak a szóban forgó országokból,
vagy a leginkább érintett közösségekből,
pedig az oroszlánokkal együtt élő közösségek tudják leginkább segíteni őket.
A helyieknek vezető szerepet kellene vállalniuk
a vadvilágukra vonatkozó feladatok megoldásában.
Néha csak akkor érhető el változás,
ha a leginkább érintettek veszik kezükbe az irányítást.
A helyiek szerepe fontos az orvvadászat s illegális kereskedelem elleni harcban,
melyek nagy veszélyt jelentenek
az oroszlánokra és a többi vadállatra is.
Mivel fekete afrikai nő vagyok a tudomány világában,
gyakran megkérdezik, mindig is természetvédő akartam-e lenni,
hiszen nem sok olyan természetvédővel találkoznak,
aki hozzám hasonlóan néz ki.
Gyerekkoromban nem is tudtam,
hogy a természetvédelem létező hivatás.
25 éves koromban láttam először vadállatot a hazámban annak ellenére,
hogy oroszlánok s afrikai vadkutyák csupán néhány mérföldre éltek az otthonomtól.
Ez elég gyakori Zimbabwében,
mivel sokan nem találkoznak a vadvilággal annak ellenére,
hogy az örökségünk részét képezi.
Gyerekkoromban fogalmam sem volt róla,
hogy oroszlánok élnek a hátsó kertünkben.
Amikor 10 évvel ezelőtt egy hideg téli reggelen
először léptem be a Savé-völgyi vadrezervátumba,
hogy a mesterképzésem kutatómunkájához afrikai vadkutyákat tanulmányozzak,
lenyűgözött az engem körülvevő szépség és nyugalom.
Úgy éreztem, megtaláltam a szenvedélyem és az életcélom.
Aznap megfogadtam, hogy állatok védelmének szentelem az életem.
Eszembe jutnak a zimbabwei iskolaéveim és az iskolatársaim.
Talán, ha lehetőségünk lett volna érintkezni a vadvilággal,
több osztálytársammal dolgoznék ma vállvetve.
Ha a helyi közösségek nem akarnak együtt élni a vadvilággal és azt védeni,
akkor minden természetvédelmi erőfeszítés hiábavaló lehet.
E közösségek a vadállatokkal egy ökoszisztémában élnek,
és ők fizetik meg ennek az árát.
Ha nincs közvetlen kapcsolatuk az állatokkal,
és közvetlen hasznuk sincs belőlük,
akkor nincs okuk megvédeni őket.
Ha pedig a helyi közösségek nem védik a vadvilágukat,
semmilyen mértékű külső beavatkozás sem fog segíteni.
Mi hát a teendő?
Előtérbe kell helyeznünk a környezeti oktatást-nevelést,
és bővítenünk kell a közösség készségét vadvilága megőrzése érdekében.
Iskolás gyerekeket és közösségeket kell elhoznunk a nemzeti parkokba,
hogy legyen alkalmuk kapcsolatot teremteni a vadvilággal.
A természetvédelmi törekvéseknek minden szinten számításba kell venniük
azok gazdaságát, akik földjeiken a vadállatokkal osztoznak.
Életbevágóan fontos, hogy a helyi természetvédőket is bevonjuk
a természetvédelmi munkába, ha el akarjuk nyerni a közösség bizalmát,
és igazán beépíteni a természetvédelmet a közösség gondolkodásmódjába.
Helyi természetvédőkként számos nehézséggel nézünk szembe,
a nyílt kirekesztéstől a kulturális normákból adódó akadályokig.
Mégsem fogom feladni a törekvésemet,
hogy bevonjuk az őslakos közösségeket a bolygónk túléléséért folytatott harcba.
Arra kérem önöket, tartsanak velem.
Le kell bontanunk a gátakat, melyeket mi magunk építettünk,
és amelyek kihagyják az őslakosokat a természetvédelemből.
Az oroszlánok védelmének szenteltem az életem,
és tudom, hogy szomszédom ugyanígy tenne,
ha ismerné a környezetében élő állatokat.
Köszönöm.
(Taps)