במהלך שנות ה 60 של המאה ה 20,
ה FBI צבר כמעט אלפיים מסמכים
בחקירת אחד המוחות הכי נערצים באמריקה.
נשוא החקירה היה סופר בשם ג'יימס בולדווין.
באותו זמן,
ה FBI חקר הרבה אמנים והוגים,
אבל רוב התיקים שלהם היו חלקיק מגודל התיק של בולדווין.
במהלך השנים כשה FBI רדף אחריו,
הוא הפך לאחד הסופרים השחורים המוצלחים בעולם.
אז מה גרם לג'יימס בולדווין להפוך למאיים כל כך בדמיונם
של הציבור וגם של הרשיויות?
הוא נולד בהארלם ב 1924,
הוא היה הגדול מתשעה ילדים.
בגיל ארבע עשרה, הוא החל לעבוד כמטיף.
כשנשא דרשות, הוא פיתח את קולו כסופר,
אבל גם הפך התעמת עם עמדת הכנסיה
בנוגע לאי שוויון גזעי והומוסקסואליות.
אחרי בית הספר התיכון,
הוא החל לכתוב סיפורים ומאמרים בעודו עובד במגוון עבודות.
אבל הנושאים שהרחיקו אותו מהכנסיה
עדיין היו בלתי ניתנים למניעה בחייו היום יומיים.
הוא כל הזמן התעמת עם גזענות והומופוביה,
הוא זעם והיה מפוכח, וכמה לחיים פחות מוגבלים.
אז ב 1948, בגיל 24,
הוא עבר לפאריז במלגת כתיבה.
מצרפת, הוא פרסם את הספר הראשון שלו,
"לכו לספר את זה על הר," ב 1953.
הסיפור מתרחש בהארלם,
וחוקר את הכנסיה כמקור גם לדיכוי וגם לתקווה.
הוא היה פופולרי אצל קוראים לבנים כמו גם שחורים.
כשהוא זכה בתהילה על הסיפורים הבדיוניים שלו,
בולדווין אסף את מחשבותיו בנוגע לגזע, מעמד, תרבות וגלות
במאמר המורחב שלו ב 1955, "הערות של בן יליד."
בינתיים,
תנועת זכויות האזרח צברה מומנטום באמריקה.
אמריקאים שחורים צברו נצחונות הדרגתיים בהרשמה לבחירות ובחירה,
אבל עדין נמנע מהם כבוד בסיסי בבתי ספר, באוטובוסים, במקומות עבודה,
ובכוחות הצבא.
למרות שהוא חי בעיקר בצרפת במשך שארית חייו,
בולדווין היה מעורב עמוקות בתנועה,
והיה מודע מאוד להבטחה הלא ממומשת של ארצו.
הוא ראה בני משפחה, חברים ושכנים
צוללים להתמכרות, מאסר והתאבדות.
הוא האמין שגורלם נבע ממגבלות
של חברה מופרדת.
ב 1963,
הוא פירסם את "האש של הפעם הבאה,"
פורטרט מושך לב על סבל גזעי
בו הוא החזיק את אמריקה הלבנה אחראית,
אבל הוא גם המשיך,
וטען שגזענות פוגעת גם באנשים הלבנים.
לדעתו,
כולם היו לכודים בצורה שלא ניתן להימלט ממנה באותו מארג חברתי.
הוא האמין בזה זמן רב:
"אנשים לכודים בהסטוריה וההיסטוריה לכודה בהם."
התפקיד של בולדווין בתנועת זכויות האזרח
היה מעבר לאבחנה ודיווח.
הוא גם נסע בדרום ארצות הברית
השתתף בעצרות ונתן הרצאות משלו.
הוא התווכח גם עם פוליטיקאים לבנים וגם עם אקטיביסטים שחורים,
כולל מלקולם X,
ושרת כמתווך בין פעילים שחורים ואינטלקטואלים
לבין מובילי מוסדות לבנים כמו רוברט קנדי.
בגלל היכולת היחודית של בולדווין
להעביר את המטרות של סערות חברתיות
בדרך שקהלים לבנים היו מוכנים לשמוע,
קנדי ואחרים נטו לראות בו כשגריר לאמריקאים שחורים
-- תוית שבולדווין דחה.
ובאותו זמן,
היכולת שלו עם מילים הובילה את ה FBI לחקור אותו כאיום.
אפילו בתוך תנועת זכויות האזרח,
בולדווין יכול היה לפעמים להרגיש כזר
בשל הבחירות שלו לחיות מחוץ למדינה, כמו גם המיניות שלו,
שהוא חקר באופן פתוח בכתיבתו
בזמן שהומופוביה השתוללה.
במהלך חייו,
בולדווין ראה זאת כתפקידו להיות עד.
בניגוד להרבה מעמיתיו,
הוא חי לראות כמה מהנצחונות של תנועת זכויות האזרח,
אבל אי השוויון הגזעני המתמשך בארצות הברית הכביד עליו.
למרות שהוא אולי הרגיש לכוד ברגע שלו בהיסטוריה,
המילים שלו גרמו לדורות של אנשים להרגיש ידועים,
בעודו מנחה אותם להבנה יותר עמוקה
של הנושאים היותר מורכבים של החברה.