כדי להבין את השינוי באקלים,
חשבו על המשחק "טטריס."
במשך עידנים, כדור הארץ שיחק גירסה של המשחק עם בלוקים של פחמן.
הם נכנסים לאטמוספרה כגז פחמן דו חמצני מהרי געש,
חומר צמחי נרקב,
יצורים נושמים
ופני הים.
והם עוזבים את האטמוספירה כשצמחים משתמשים בהם במהלך פוטוסינטזה,
נספגים על ידי האוקיינוסים,
או נאגרים במשקעי קרקע.
משחק הטטריס הזה נקרא מחזור הפחמן,
וזה המנוע של החיים על כדור האחץ.
מה הקשר לאקלים?
ובכן, כשהפחמן הדו חמצני הזה באויר,
מחכה להספג,
הוא לוכד חלק מחום השמש,
שאחרת היה בורח לחלל.
לכן פחמן דו חמצני נקרא גז חממה.
הוא יוצר שכבה של חום,
שידועה כאפקט החממה,
ששומר על כדור הארץ מלקפוא כמו מאדים.
ככל שהפחמן הדו חמצני נשאר יותר זמן באטמוספירה מחכה להתפנות,
כדור הארץ נעשה חם יותר.
למרות שכמות הפחמן הדו חמצני באטמוספירה
השתנתה במהלך עידני הקרח ופגיעות אסטרואידים,
במהלך 8,000 השנים האחרונות האקלים היציב שאנחנו מכירים התפתח,
ואיפשר לציויליזציה האנושית לשגשג.
אבל לפני 200 שנה בערך,
התחלנו לכרות פחמן עתיק שהיה אגור באדמה.
הדלקים המאובנים, פחם, נפט וגז טבעי
עשויים מאותם שאריות קבורות של צמחים וחיות
שמתו הרבה לפני שהאדם התפתח.
האנרגיה שאגורה בתוכם היתה מסוגלת לתת כוח
למפעלים שלנו, למכוניות ולתחנות הכוח.
אבל שריפת אותם דלקים גם הזריקה בלוקי פחמן חדשים למשחק הטטריס של כדור הארץ.
באותו זמן, כרתנו יערות לחקלאות,
והפחתנו את יכולת כדור הארץ להסיר את הבלוקים האלה.
ומאז 1750, כמות הפחמן באטמוספירה
גדלה ב 40%,
ולא מראה סימנים של האטה.
ממש כמו בטטריס, ככל שיותר בלוקים נערמים,
קשה יותר להחזיר יציבות.
הפחמן הדו חמצני הנוסף באטמוספירה
מאיץ את אפקט החממה
על ידי לכידת יותר חום קרוב לפני השטח
וגורם לכיפות הקרח בקטבים להנמס.
וככל שהן נמסות, פחות אור שמש יכול להיות מוחזר,
מה שהופך את האוקיינוסים חמים יותר אפילו מהר יותר.
פני הים עולים, אוכלוסיות חופיות מאויימות משטפונות,
מערכות טבעיות מופרעות,
ומזג האוויר הופך להיות יותר קיצוני במשך הזמן.
שינויי אקלים אולי ישפיעו על אנשים ומקומות שונים בדרכים שונות.
אבל, בסופו של דבר, זה משחק שכולנו תקועים בלשחק.
ובניגוד לטטריס,
לנו לא תהיה הזדמנות להתחיל מחדש ולנסות שוב.