במשך כמעט עשור, מדענים חיפשו אחרי המקור לוירוס קטלני חדש,
בהרים הגבוהים ביותר בסין ובמערות הכי מבודדות.
לבסוף, הם מצאו אותו כאן: בעטלפים של מערת שיטו.
הוירוס המדובר היה וירוס הקורונה,
שגרם למגפה של סינדרום נשימתי חמור,
או סארס, ב-2003.
וירוסי קורונה הם קבוצה של וירוסים
שמכוסים בקוצי חלבונים קטנים שנראים כמו כתר --
או "קורונה" בלטינית.
יש מאות וירוסי קורונה מוכרים.
שבעה מהם מדביקים בני אדם, ויכולים לגרום למגפה.
וירוס הקורונה SARS-CoV גורם לסארס, MERS-CoV גורם למרס,
ו-SARS-CoV-2 גורם למחלה COVID-19, הנקראת אצלנו "קורונה".
מתוך שבעת וירוסי הקורונה שמשפיעים על אנשים, ארבעה גורמים להצטננות,
זיהומים מתונים ומאוד מדבקים של האף והגרון.
שניים מהם פוגעים בריאות, וגורמים למחלות הרבה יותר חמורות.
והשביעי, שגורם ל- COVID-19, הוא גם וגם:
הוא מתפשט בקלות, אבל עלול לפגוע קשות בריאות.
כשאדם שנדבק משתעל, הוא מתיז החוצה טיפות שמכילות את הוירוס.
הוירוס יכול להדביק אנשים אחרים כשהטיפות נכנסות לאף או לפה שלהם.
וירוסי הקורונה מועברים הכי טוב במקומות סגורים,
בהם אנשים קרובים אחד לשני.
מזג אויר קר מונע התייבשות של המעטפת העדינה שלהם,
מה שמאפשר לוירוס לשרוד זמן רב יותר בין מארחים,
בעוד שחשיפה לגלי UV שבשמש יכולה לפגוע בו.
השינויים העונתיים האלו משמעותיים יותר בוירוסים מבוססים.
אבל בגלל שאף אחד עדיין לא מחוסן לוירוס חדש,
יש לו כל כך הרבה מארחים פוטנציאלים שהוא לא צריך תנאים אידיאלים כדי להתפשט.
בגוף, הקוצים של החלבון מוטמעים בתאי המארח ומתאחים איתם --
מה שמאפשר לוירוס להשתמש במנגנוני התא המארח
כדי לשכפל את הגנים שלו.
וירוסי קורונה מאחסנים את הגנים שלהם ב-RNA.
כל הוירוסים הם וירוסי RNA או וירוסי DNA.
וירוסי RNA נוטים להיות קטנים יותר, עם פחות גנים,
מה שאומר שהם מדביקים הרבה מארחים ומשתכפלים במהירות במארחים האלה.
ככלל, לוירוסי RNA אין מנגנוני בדיקה,
בעוד שלוירוסי DNA יש.
אז כשוירוס RNA משתכפל,
יש סיכוי גבוה בהרבה לטעויות שנקראות מוטציות.
הרבה מהמוטציות האלו חסרות ערך או אפילו מזיקות לוירוס.
אבל כמה מהן הופכות את הוירוס למותאם יותר לסביבות מסויימות --
כמו מינים מארחים חדשים.
הרבה מגפות מופיעות כשוירוס קופץ מחיות לבני אדם.
זה נכון לוירוסי RNA שגרמו
למגפות האבולה, לזיקה, ולסארס, ולמגפת ה COVID-19.
כשהוירוס מגיע לאנשים, הוא עדיין עובר מוטציות --
בדרך כלל לא מספיק כדי ליצור וירוס חדש,
אבל מספיק כדי ליצור וריאציות, או זנים, של הוירוס המקורי.
וירוסי קורונה שונים בכמה דרכים מרוב וירוסי RNA.
הם מהגדולים, מה שאומר שיש להם הכי הרבה גנים.
זה יוצר יותר הזדמנויות למוטציות מזיקות.
כדי להקטין את הסיכון, לוירוסי הקורונה יש תכונה יחודית:
אנזים שבודק טעויות שיכפול ומתקן טעויות.
זה הופך את וירוס הקורונה להרבה יותר יציב,
ובעל קצב מוטציות איטי יותר מוירוסי RNA אחרים.
למרות שזה אולי נשמע אולי מפחיד,
קצב המוטציות האיטי הוא למעשה סימן מבטיח
בנוגע לניטרול הוירוס.
לאחר הדבקה, מערכת החיסון שלנו יכולה לזהות וירוסים,
ולהשמיד אותם במהירות רבה יותר אם הם מדביקים אותנו שוב,
כך שהם לא יגרמו לנו לחלות.
אבל מוטציות יכולות להפוך את הוירוס לפחות מוכר למערכת החיסון שלנו --
ולכן יהיה קשה יותר להלחם בו.
הן יכולות גם לגרום לכך שחיסונים ותרופות אנטי וירליות יהיו פחות יעילים,
כי הם מותאמים במיוחד לוירוס.
זו הסיבה לכך שכל שנה אנחנו צריכים חיסון חדש לשפעת --
וירוס השפעת עובר מוטציות כל כך מהר, שזנים חדשים מופיעים כל הזמן.
קצב המוטציה האיטי יותר של וירוסי הקורונה משמעו
שמערכת החיסון שלנו, תרופות, וחיסונים
אולי יצליחו לזהות אותם זמן רב יותר לאחר ההדבקות,
ולכן יגנו עלינו טוב יותר.
ועדיין, אנחנו לא יודעים כמה זמן הגוף שלנו נשאר מחוסן לוירוסי קורונה שונים.
מעולם לא היה טיפול מאושר או חיסון לוירוס קורונה.
לא התמקדנו בטיפול באלה שגורמים להצטננות,
ולמרות שמדענים החלו לפתח טיפולים לסארס ו-MERS,
המגפות האלה חלפו לפני שהסתיימו הניסויים הקליניים של הטיפולים האלה.
כשאנחנו ממשיכים לפלוש לסביבות מחיה של חיות אחרות,
כמה מדענים טוענים שזה בלתי נמנע שוירוס קורונה חדש יעבור לבני האדם --
אבל אם נחקור את כל השאלות, הוא לא חייב להיות הרסני.