Gotovo su cijelo desetljeće znanstvenici lovili izvor novog smrtonosnog virusa
po visokim planinama i osamljenim špiljama Kine.
Konačno su ga pronašli ovdje: u šišmišima špilje Shitou.
Taj je virus bio koronavirus
koji je uzrokovao epidemiju teškog akutnog respiratornog sindroma,
poznatijeg kao SARS, 2003. godine.
Koronavirusi su skupina virusa
prekriveni proteinskim izbočenjima koji podsjećaju na krunu,
tj. "corona" na latinskom.
Postoje stotine poznatih koronavirusa.
Sedmero vrsta može zaraziti čovjeka.
Koronavirus SARS-CoV uzrokuje SARS, MERS-CoV uzrokuje MERS,
a SARS-CoV-2 uzrokuje COVID-19.
Od sedmero ljudskih koronavirusa, četiri ih uzrokuje prehlade:
iznimno zarazne, no blage, infekcije nosa i grla.
Dva zahvaćaju pluća i uzrokuju mnogo teže bolesti.
Sedmi, koji uzrokuje COVID-19, ima značajke oba:
lako se širi, no može imati značajan utjecaj na pluća.
Kada zaražena osoba zakašlje, kapljice s virusom rasprše se.
Virus može zaraziti osobu kada kapljice uđu u nos ili usta.
Koronavirusi se najbrže šire u zatvorenim prostorima
gdje je razmak među ljudima malen.
Hladnije temperature sprječavaju sušenje osjetljive ovojnice
i omogućavaju dulji životni vijek virusa u okolini.
Izloženost UV-zrakama danjeg svjetla može ga oštetiti.
Te su razlike u uvjetima važnije za poznate viruse.
Nitko još nije razvio imunitet na ovaj novi virus
pa ima brojne moguće domaćine i ne treba idealne uvjete za širenje.
U tijelu se proteinska izbočenja hvataju za stanice te se s njima se sjedine,
što virusu omogućava upravljanje stanicom domaćina
u svrhu replikacije vlastitih gena.
Koronavirusi gene čuvaju u RNK.
Virusi mogu biti DNK ili RNK virusi.
RNK virusi su manji i imaju manji broj gena,
a to znači da mogu zaraziti veći broj domaćina i brže se razmnožiti.
Općenito, RNK virusi nemaju mehanizam provjere
kao DNK virusi.
Prilikom replikacije RNK virusa
greške su česte, a te su greške mutacije.
Većina je mutacija beskorisna ili čak štetna za virus.
Zbog nekih pak virus bolje opstaje u određenim okruženjima,
kao kod nove vrste domaćina.
Epidemije se često javljaju kada virus prijeđe s životinje na čovjeka.
To se dogodilo s RNK virusima
koji su uzrokovali epidemije ebole, Zike i SARS-a te pandemiju COVID-19.
Kada zarazi ljude, virus i dalje mutira,
no ne dovoljno kako bi stvorio novi virus,
ali dovoljno kako bi nastale varijacije, ili sojevi prvotnog virusa.
Koronavirusi se razlikuju od drugih RNA virusa.
Iznimno su veliki, što znači da imaju velik broj gena.
To stvara veći broj mogućnosti za nastanak štetnih mutacija.
Za smanjenje rizika, koronavirusi imaju jedinstvenu moć:
imaju enzim koji traži greške replikacije i ispravlja ih.
Zato su koronavirusi stabilniji
i sporije mutiraju od drugih RNK virusa.
Možda ne zvuči obećavajuće,
no sporije mutacije su dobre
jer ih je lakše zaustaviti.
Nakon infekcije, imunosni sustavi mogu prepoznati patogene
i brže ih uništiti ako se opet zarazimo
pa mi ne obolimo.
Zbog mutacija virusi također mogu biti teže prepoznatljivi imunosnom sustavu
te se tako teže s njima boriti.
Zato lijekovi i cjepiva mogu izgubiti na efikasnosti -
oni su osmišljeni za specifičan virus.
Zato svake godine trebamo novo cjepivo protiv gripe.
Influenza mutira toliko brzo da novi sojevi nastaju stalno.
Sporija mutacija koronavirusa
znači da ih imunosustavi, lijekovi i cjepiva
mogu prepoznati duže nakon što se zarazimo
i tako nas bolje zaštititi.
Ipak, ne znamo koliko dugo zadržavamo imunitet na koronaviruse.
Nikada nije postojao odobreni lijek ili cjepivo za koronavirus.
Nismo se usredotočili na one koji uzrokuju prehlade.
Znanstvenici su počeli terapiju protiv SARS-a i MERS-a,
no te su epidemije završile prije kliničkih testiranja lijekova.
I dalje zadiremo u staništa životinja
te znanstvenici kažu da je prijelaz novog koronavirusa na ljude neizbježan.
Ako istražimo nepoznanice, taj prijelaz ne mora biti koban.