Aproape un deceniu, oamenii de știință au urmărit sursa unui nou virus mortal
prin cei mai înalți munți din China și cele mai ascunse caverne.
În cele din urmă l-au descoperit aici: la liliecii din peștera Shitou.
Virusul respectiv era un coronavirus
care a provocat o epidemia sindromului respirator acut sever,
sau SARS, în 2003.
Coronavirusurile sunt un grup de virusuri
acoperite cu vârfuri formate din proteine care arată ca o coroană,
sau „corona” în latină.
Există sute de coronavirusuri cunoscute.
Șapte dintre ele infectează oamenii și pot provoca boli.
Coronavirusul SARS-CoV provoacă SARS, MERS-CoV provoacă MERS,
iar SARS-CoV-2 provoacă boala COVID-19.
Din cele șapte coronavirusuri umane, patru provoacă răceli,
infecții ușoare și extrem de contagioase ale nasului și gâtului.
Două infectează plămânii și provoacă afecțiuni mult mai severe.
Al șaptelea, care provoacă COVID-19, are caracteristici ale fiecăruia:
se răspândește ușor și poate afecta grav plămânii.
Când o persoană infectată tușește, picăturile ce conțin virusul se împrăștie.
Virusul poate infecta o persoană nouă când picăturile intră în nas sau gură.
Coronavirusurile se transmit cel mai bine în spații închise,
unde oamenii stau aproape unul de altul.
Vremea rece previne uscarea membranei virusului
și permite virusului să supraviețuiască mai mult timp între gazde,
în timp ce expunerea la ultraviolete de la lumina soarelui îl poate distruge.
Aceste variații sezoniere au o importanță mai mare pentru virusurile consacrate.
Dar pentru că nimeni nu e încă imun la un nou virus,
are multe gazde posibile, încât nu are nevoie de condiții ideale de răspândire.
În corp, vârfurile de proteine invadează celulele gazdei și fuzionează cu ele,
permițând virusului să controleze mecanismele celulei gazdă
pentru a-și multiplica propriile gene.
Coronavirusurile își stochează genele în ARN.
Toate virusurile sunt fie de tip ARN, fie de tip ADN.
Virusurile ARN sunt de obicei mai mici, cu mai puține gene,
ceea ce înseamnă că infectează și se multiplică rapid în mai multe gazde.
În general, virusurile ARN nu au un mecanism de corectare,
cum au virusurile de tip ADN.
Așadar, când un virus ARN se multiplică,
sunt mai multe șanse să se producă erori, numite mutații.
Multe dintre aceste mutații sunt nefolositoare sau chiar dăunătoare.
Însă altele fac ca virusul să fie mai adaptat la anumite medii,
cum ar fi o nouă gazdă din altă specie.
Epidemiile apar adesea când un virus trece de la animal la om.
Asta s-a întâmplat în cazul virusurilor ARN
care au provocat epidemiile de Ebola, Zika, SARS și pandemia COVID-19.
Odată ajuns la om, virusul continuă să sufere mutații,
de obicei insuficiente încât să creeze un virus nou,
dar destule ca să creeze variații sau tulpini ale virusului original.
Coronavirusurile au câteva diferențe cheie față de majoritatea virusurilor ARN.
Sunt unele dintre cele mai mari, prin urmare au cele mai multe gene.
Acest lucru oferă mai multe oportunități să apară mutații periculoase.
Pentru a contracara acest risc, coronavirusurile au o trăsătură aparte:
o enzimă care verifică erorile de replicare și corectează greșelile.
Aceasta face coronavirusurile să fie mult mai stabile,
cu o rată mai lentă de mutație decât alte virusuri de tip ARN.
Chiar dacă pare teribil,
rata lentă de mutație e un semn promițător
când vine vorba să le dezactivăm.
După o infecție, sistemul nostru imunitar poate recunoaște agenții patogeni
și îi poate distruge mai repede atunci când ne reinfectează,
astfel că nu ne mai pot îmbolnăvi.
Dar mutațiile pot face sistemul imunitar să recunoască mai greu un virus,
prin urmare e mai dificil de luptat cu el.
De asemenea, pot face ca antiviralele și vaccinurile să fie mai puțin eficiente,
deoarece ele sunt făcute pentru un anumit virus.
De aceea avem nevoie în fiecare an de un nou vaccin de gripă,
deoarece virusul gripal suferă multe mutații și apar mereu tulpini noi.
Rata de mutații mai lentă a coronavirusurilor
face ca sistemul nostru imunitar, medicamentele și vaccinurile
să le poată recunoaște mai mult timp după infecție
și astfel să ne protejeze mai bine.
Dar încă nu știm cât timp e imun corpul nostru la diferite coronavirusuri.
Nu a fost aprobat niciun tratament sau vaccin pentru coronavirus.
Nu ne-am concentrat pe tratarea celor care provoacă o răceală,
și deși cercetătorii au început să creeze tratamente pentru SARS și MERS,
epidemiile s-au terminat înainte de finalizarea testelor clinice.
Pe măsură ce vom continua să invadăm habitatele animalelor,
cercetătorii cred că e inevitabil ca un nou coronavirus să treacă la om,
dar dacă cercetăm aceste necunoscute, nu va trebui să fie o catastrofă.