לבך שלך הופך לאהוב
26 בינואר 2025 (עם כתוביות)
ש: אני מרגישה לעיתים שאתה אומר,
׳אנחנו לא יודעים כמה כנים או כמה פתוחים אנחנו'.
ואני מרגישה את זה.
מ: בסדר, את אומרת, ׳לפעמים, אנחנו לא יודעים כמה אנחנו פתוחים׳.
אני קצת מסכים. אבל את מספיק פתוחה כדי לבוא לכאן.
מ: את יודעת איזו חנות זו? ש: כן.
מ: איזו חנות זו? [צחוק]
ש: החנות... חנות ריקה.
מ: חנות ריקה? [צחוק]
מ: זה מאוד חכם. טוב מאוד, בסדר. ש: אולי.
מ: אוקיי, אז את באה בשביל קצת ריקות. [צוחק]
[צחוק]
מ: בסדר. ש: אני פשוט מרגישה שקל לפספס את זה.
מ: בחנות ריקה את לא יכולה לקנות. אתה יכולה רק להיות.
אין מה לרכוש.
זו כותרת טובה, 'בוא לחנות הריקה'. [צחוק]
גנבים בבית ריק.
אני רוצה להשתמש בזה. אני רוצה שתשתמשו בזה.
למה את משתמשת בדוגמה הזו? 'ריק. חנות ריקה״.
מ: מה שאני מרגישה זה שאני לא יכולה להיות, אני לא יכול להיות בטוחה ב-100 אחוז
אם יש משהו שאני לא רואה.
מ: כן. אני לא יודע אם אי פעם פגשתי מישהו
שבטוח ב-100 אחוז בכל דבר.
חוץ מזה שאתה קיים.
אולי את זה אפשר לומר בבטחון. שאתה קיים,
ושאתה חווה או קולט.
מ: האם את מסכימה או לא? את יודעת שאת קיימת? ש: כן.
מ: ושאת חווה? ש: כן.
מ: אז בואי נעבוד רק עם זה,
כי כל השאר זה כמו תנועה חולפת לזה.
הכל מגיע ואז נתפס.
הגעתו ולכתו נתפסים. מדוע התפיסה היא כאן?
בגלל שאת כאן, את קיימת. עכשיו אנחנו חייבים להתבונן.
עזבי את כל מה שיכול לבוא וללכת.
עזבי את כל זה עכשיו. רק את ותפיסה.
ובהינתן את והתפיסה,
מה הכי אמיתי, אם אחד מהם צריך ללכת?
הממ?
את אומרת, 'אני תופסת׳. 'אני תופסת׳.
אז, 'אני תופסת', פירושו כל חוויה,
כל מה שקורה נתפס על ידי התחושה הזו של 'אני'.
מ: כן? ש: כן.
מ: אז את יכולה אפילו לומר, 'אני לא תופסת׳.
מה שאומר, אני תופסת שאני לא תופסת.
אני הולך לשמור את זה נקי ופשוט.
אז...
דובר 1: גורוג׳י, מה דעתך אתה קולט ריקנות?
ש: בדיוק כשאמרת, 'מה יותר נכון?'
אני לא זוכרת בדיוק מה אמרת, כמו, 'את תופסת?'
מ: את יודעת שאת קיימת. ש: כן.
מ: ואת זה את קולטת או חווה את התפיסה שלך
דרך החושים או המיינד?
אם מצב פנימי או מצבים חיצוניים [מגיעים],
זה נתפס על ידך.
אז כל מה שבא, יכול ללכת.
מצבים נפשיים, מצבים רגשיים, חברים יכולים לבוא,
אנשים חיים, אנשים נשארים, אנשים מתים,
את מרגישה חולי, את מרגישה בריאות,
אתה מרגישה התרגשות, מרגישה שעמום, מרגישה עייפות, מרגישה אנרגיה.
מ: כל אלו את תופסת, והם באים והולכים.
מ: את, שתופסת אותם,
האם זה בא והולך? האם זה אישי?
מ: כמו כן, מצבים אישיים מגיעים. ש: כן.
מ: אז גם זה בתחום השדה הנתפס, לא?
אז אפילו הדברים האלה, והתחושה של 'אני',
ואוטוביוגרפיה, הרעיונות שלך על החיים,
כל הדברים האישיים האלה, הם גם נתפסים. בסדר?
מ: והם יכולים לשנות צורה, וגם השינוי שלהם נתפס.
אז הם לא יכולים להיות זה התופס אותם.
מ: זה נכון? ש: כן.
מ: זה שקולט, האם זה
חומרי או לא חומרי? זה לא חומרי?
ש: זה לא חומרי. מ: זה לא חומרי.
ש: אני לא יכולה לומר מה זה. אבל אני חווה את זה...
מ: מי מדבר עכשיו?
מ: זו לא שאלה טריקית. ש: אני מחפשת.
מ: מן הסתם, התגובה מגיעה באופן כל כך זורם וכל כך נוח,
אין הכרח להגיב על כך שכל הדברים האלה נתפסים.
ולא משנה מיהו שתופס,
הוא עצמו לא יכול להיתפס על ידי איכות.
האם זה זכר או נקבה? האם זה משהו מהדברים האלה? לֹא.
אז, תשובות, תגובות מגיעות משם.
אז אפילו התגובותשמגיעות הן גם נתפסות,
זורמות מתוך, מה שלא יהיה, משהו, או שום דבר.
ש: אני לא יודעת אם זה זורם מתוך משהו. זה נתפס.
מ: אוקיי, הם מופיעים גם, הם מופיעים.
אז זה התופס אותם, מה יש לומר על זה
האם זה מבנה או ללא מבנה?
ש: זה לא מבנה. מ: בסדר.
מ: האם זה משמעותי עבורך? ש: זה משמעותי. זה כן.
מ: בסדר. מאיפה מתחילה הבעיה, אם מתחילה?
מ: האם זו מיומנות חדשה שפיתחת?
וכל אחד יכול ליישם [את זה]. זה לא ספציפי לך.
זה לכל אחד. לכולם יש תחושה של 'אני', 'אני הווה',
אבל זה משויך במהירות לגוף, 'אני האדם הזה',
'אני מגרמניה', 'אני מהמקום הזה', 'אני רופא',
'אני זה וזה וזה', נרכש.
זה מביא את התחושה של להיות משהו שניתן לזיהוי.
אבל מהמקום שלך, זה גם מבנה שנראה.
ה'אני' שרואה אותם הוא לא הדברים האלה.
את לא יכולה לומר שזה רופא או אחות,
או שזה 1.7 ס"מ,
170 ס"מ, את מבינה, אין בו אף אחד מהדברים האלה.
איך הוא כשלעצמו?
אם זה לא מתחבר לנקודות תפיסה
או דברים לתפוס?; בפני עצמו?
ש: זה לא מופרע מדבר.
מ: כן. בסדר, החזירי את הדברים חזרה.
מ: האם זה מופרע על ידם? ש: לא.
ש: זה מופרע, אם הזהות מתפספסת.
מ: אם הזהות? ש: לא נראית.
מ: אז, זהות מביאה את כל הצרות?
ש: זיהוי מביא את כל הצרות. אבל בשביל מי?
מ: אה. את שואלת אותי על ידי מי? [צחוק]
מ: את צריכה למצוא. ממש כאן. זה טוב.
ש: הצרות לא יכולות להיות בשביל מה שלא נוגע בהן.
מ: כן.
מ: האם זה, 'שלא נוגע בהן׳ אובייקט של תפיסה?
ש: לא. מ: איפה זה?
ש: אין לו מיקום.
מ: אין לו בעיה? ש: אין לו בעיה.
מ: אוקיי, בואי נלך להיכן שהבעיות נמצאות.
מ: מדוע את מנסה לפתור משהו אם אין לזה בעיה?
ש: 'למה לנסות לפתור משהו אם אין לו בעיה?'
מ: כן. אין לזה בעיה! [צחוק]
אז לאן נלך עכשיו כדי למצוא בעיה?
זה טוב. זה בסדר! אנחנו מחפשים וזה טוב.
אני לא רוצה להרגיש, 'אה! כן. סוף העניין. בסדר, אני הולך עכשיו'.
כי בעיות מתחילות איפשהו
וכולם מוטרדים מזה.
מי זה כולם? את זה אתם גם חייבים למצוא.
נראה שאתם אף אחד, ואתם גם מישהו.
בהליכה אחורה זו אתה מגיע ל..
'אה, בעצם, אני כאן. 'אני', אבל 'אני' כמה נמצא כאן?'
ובכן, זה בהחלט לא האדם.
זה לא זכר או נקבה. זה לא מוסלמי או נוצרי.
זה משהו... משהו, שאין דבר עליו.
מ: האם זו תגלית בעלת ערך? ש: כן.
מ: כן. אז שם אין בעיות. ש: לא.
מ: בסדר. אז להיכן מגיעות הבעיות הן נמצאות במקום שבה נמצאת הזהות,
מ: המקום בו, 'אני מישהו'. ש: כן.
מ: האם יש דרך שהתחושה הזו של להיות מישהו...
איך זה נראה עכשיו ממקום הגילוי שלך?
"שלמעשה, ביסוד,
אני לא אף אחד מהדברים האלה שדיברנו עליהם'.
איך הדברים... עולם הדברים... מה ערכם?
הם לא משפיעים על זה,
אבל, איכשהו, זו בטח הסיבה שהם משחקים,
וכאן התחושה 'אני' גם קיימת,
ותחושה מאוד מוכרת של 'אני'. אבל האם זה יציב?
האם זה תמיד קבוע, ה'אני' הזה, העכשיו הזה, ה'אני' השני?
ש: ה'אני' הנע שאינו קבוע. מ: כן. כן.
מ: אז האם זה לא ה'אני' הזז זה שהגיע לסטסנג?
ש: כן. מ: כן.
מ: כי מה? כי הוא לא יכול לשלוט בעולמו.
ש: וטוב שזה בלתי אפשרי, כי אני לא, זה לא...
ש: זה לא יגלה מה זה באמת אם זה יוכל לשלוט במשהו.
כאילו אם לא תהיה הצרה הזאת והכאב הזה בהזדהות הזו,
לא יהיה דחף ל...
מ: אז זה חייב להיות תחושת חירום. חייב להיות לו דחף.
מה הדחף של ה'אני' הזה, שהוא ה'אני'-אדם?
כי כל בני האדם,
יש לנו את המסכה או המחלה הזו של 'אני' -אני. 'אני'-אני.
מה ה'אני'-אני באמת מחפש?
כל אחד יכול לקחת את זה.
ה'אני'-אני, האם זה שקט ומרוצה ושמח ב- 'אני'-אני?
לא. אז מה זה רוצה?
דובר 2: להיות חופשי מסבל.
מ: זה להיות חופשי מסבל.
רק אתה? רק אתה? [מלמול בסנגהה]
אה, בסדר, בסדר. להיות חופשי מסבל.
מ: ממה זה סובל? קבוצה: ההשלכה שלו.
מ: זה השלכה. זו השלכה. דה דה...
אנחנו על בסיס משותף עכשיו. יש בזה קצת סבל.
ש: אבל אני לא בטוחה שה'אני' הזה, המזוהה,
רוצה להיות בשלום.
מ: רוצה להיות? ש: בשלום.
מ: זה לא רוצה להיות בשלום? ש: אני לא בטוחה לגבי זה.
מ: את מדברת, עכשיו, את לא זה.
מ: זה מה שאת אומרת? ש: לא להיות...?
מ: לא האדם; את לא בטוחה אם האדם הזה הוא באמת...
מי מדבר עכשיו? רק שיהיה ברור. ותראי.
את מחפשת מאיפה?
ממקום מזוהה או מקום לא מזוהה?
יש תחושת, 'אני', אני קורא לזה תודעה,
ה'אני' הזה, ללא הזדהות חזקה עם תחושת הזהות האישית,
כלומר.... אני אקרא לזה הברהמן, לעת עתה.
רק כי אני יכול לקבל מילה אחרת שהיא פרהברהמן.
הייתם מבינים? בסדר. אז זו התודעה.
זה מצב הגורו של ההוויה,
שזה הכל, עבור כולם, זה שם.
זה שבו עולם האדם והעולם שלו, וכל זה,
נראה מכאן, אבל לא מוטרד מזה.
ומהמקום הזה, יש ל'אני' את הכוח,
על ידי התבוננות לתוך התחום של ה'אני'-אני ואדם ה'אני',
זה נותן לו קצת חסד, כי בצורת ה'אני'-האישי...
אנחנו עוקבים? זה טוב? בצורת ה'אני'-אישי׳
זו עדיין תודעה, זה מצב של תודעה.
ותחושת ההוויה הזו, אם אתה רוצה לקרוא לזה נשמה...
האם אנחנו בסדר כרגע? רק מילים עובדות.
הנשמה, יש לה מאפיינים שונים.
בהודו מדברים על הגונאות השונות,
שהן סוג של תכונות אנרגטיות
שמשפיעים על הנשמה, איזו נטייה לנשמה.
ש: סליחה, אבל הנשמה אתה מתקשר לאדם עכשיו? או מה?
מ: כן. תן לי פשוט להמשיך ואז תראה.
מ: אז, התחושה של להיות מישהו,
ישות עם מאפיינים, עם היסטוריה,
עם התאגדות, עם ההורים, עם המשפחה,
עם כל הדברים האלה, תיאור עצמי,
שהופך אותך לייחודית לך.
לפחות, בינתיים,
כי גם אתה ממשיך להשתנות מה שאתה אומר על עצמך.
אם תמשיך לכתוב אוטוביוגרפיה על פני תקופה של 20 שנה,
זה ימשיך להשתנות; אז האדם אינו יציב.
ואילו, ה'אני',
אשר מייצר ההשלכה של הנפש והאדם...
אני הולך לקרוא לאדם ולנפש דומים, לרגע.
אם אתה רוצה שאני אכסה בגלל זה טוב אם אתה מבין את הדבר הזה,
אז זה נהיה יותר ברור, לא?
אז ה...
מ': מצב התודעה האישי זה המקום שבו כל הקונפליקטים יכולים להגיע.
התשוקה יכולה לבוא. כאב, חיים, מוות, אתה ואני.
זה, זה, למעלה, למטה, גן עדן, גיהנום;
כל הדברים האלה נמצאים שם, עבור האדם.
זו אף פעם לא סביבה יציבה!
ואפילו לעצמו, בלי שום דבר להפריע,
זה מפריע לעצמו.
זה גם סובל משלו, 'אני בודד,
אני לא יודע מה אני הולך לעשות'.
אז זה אף פעם לא בלי בעיות.
אבל כמו שהוא גם במסע של העולם הזה, כפי שאנו מכירים אותו,
כל אחד במסע של גילוי עצמי.
אולי זה לא מודע לזה ככה.
לזמן מה, הדחף שלנו לגלות דברים יכול להיות פשוט פנומנלי.
כמו 'אני רוצה להיות עורך דין', 'רופא', 'להיות מפורסם',
'אני רוצה להיות זמר', 'אני רוצה להיות משהו'.
וכל זה מניב פירות. זה כוח! זה מייצר פירות.
אתה באמת יכול להיות מפורסם או עשיר, וכל מיני דברים כאלה.
אבל אנחנו מגלים, אפילו אלה שהתעשרו מאוד,
בשלב מסוים הם לא מרוצים עם להיות עשיר,
שכן כל המערכת בנויה כך.
אתה אף פעם לא יכול להיות באמת מרוצה,
באמת באמת מרוצה, עד שאתה בבית.
ו'בית' פירושו להיות ער לטבע האמיתי שלך,
שהוא לא במקום אחר, לא שם.
זה כמו להתקלף.
אז...
אז הדרך שלי להסתכל על זה
הוא שהאדם הוא האחד מי לוקח את המסע,
של החיים.
ולא הייתי אומר...
במחשבה של אדווייטה, 'האדם לא קיים', 'המוח לא קיים',
"העולם לא קיים"... ובסופו של דבר זה נכון,
אבל אתה חייב להבין באיזה אור זה נכון.
כי כשאתה אומר לבריות שיש להם מושג חזק על עצמי
ולמי שיש פילוסופיה, יש הקלה, יש אמונה, כל הדברים האלה,
'זה לא נכון, זה לא קיים',
זה מאוד פוגע, אתה לא יודע... 'מה שאתה אומר!'
חלקם יכולים לאמץ את הדבר הזה ואכן למד ולקחת את הגישה הזו,
אבל בפנים זה לא נכון! משהו חייב להיות ברור.
אז התחושה של להיות מישהו, זו תודעה!
כשאתה אומר 'אני', כשאתה מרגיש 'אני'...
כי אף אחד לא נתן לך 'אני'. כל השאר אתה מקבל.
אף אחד... ההורים שלך לא אמרו, 'אני הולך לקרוא לך 'אני''.
ובכל זאת כל היצורים יש את ההתייחסות העצמית האינטואיטיבית הזו של 'אני'.
לא הגרסה האנגלית.
אז אפילו ליתושים יש תחושה של 'אני'.
'אני' מצביע על הקיום, 'אני קיים'. זה מה שזה באמת אומר.
אבל ה'אני'-איש לעתים רחוקות מאוד נוגע בשורש הזה,
שזה אומר קיום ושזה מודע.
זה אפילו לא יודע שהוא לא יכול למות, בתור תודעה.
התודעה לא יכולה למות!
אבל האמונה שלו, 'אני הגוף', יכולה למות.
אבל זה לא אומר שזה מת. הגוף ימות.
אבל מה שאתה לא יכול למות.
זה פשוט יעבור לחוויה נוספת,
אם יש עוד דברים לחוות.
אז הדחף הזה בפנים, עם ישויות שונות בגופים שונים...
ניסחתי את זה ככה, זהויות בגופים שונים,
נמצאים במסע, בהתאם לבגרות שלך.
יש אנשים שרק רוצים להיות מפורסמים!
או, 'אני רוצה 5 ילדים'. 'לגור בבית יפהפה'.
'אני רוצה מספיק כסף לעשות מה שאני רוצה'.
רצונות אלו מותרים מאת פרברהמן, מאת פרמטמן,
שהחיים נותנים את החיים בזה.
אפשר לקבל את כל הרצונות. טוב ורע.
וזה יעזור לך להגשים את הרצונות שלך.
אפילו גנב, הוא רוצה שתהיה גנב טוב יותר.
זה נותן את הכוח ללמוד להיות גנב טוב יותר!
כמו שיש לאלוהים שימוש בך, כגנב גדול! [צחוק]
כי הוא הולך לשכלל את האחרים,
מי יכול להיות במקום יותר מפותח, דרך הגניבה שלך.
הם צריכים את הגנבה הזו להתקדם עוד יותר.
כל העניין מנוהל יפה [צחוק]
מאת Paramatman דואג לכל הדברים.
דבר אחד לא נעלם. לא רק לבני אדם,
ממלכת הנמלים, ממלכת הדבורים,
הסוס וכל ממלכה. הוא האלוהים של כולם.
יש להם את הכללים שלהם. יש להם את הפילוסופיות שלהם.
יש להם את הדרכים שלהם. יש להם אהבות וחוסר אהבה.
יש להם את הדחפים ואת הסבל שלהם.
הכל מתפתח, איכשהו.
בואו נישאר קצת בעולם שלנו. בְּסֵדֶר?
אז בעולם שלנו, הדחף הזה קיים,
ולזמן מה, תלוי ב...
כי לא כל היצורים נמצאים באותה רמת בגרות.
הוא עשה את זה ככה. הוא לא אמר, "כל מי שבוגר ככה הולך לכאן,
וכולכם מתבגרים...' לא, הוא מערבב את זה. ואנחנו נלחמים.
אבל גם אנחנו צריכים את זה. אתה רואה?
אני אומר את זה אז אתה לא מתלונן על החיים שלך.
כל מה שנשלח אליך, אם אתה לוקח את זה רק בתור,
'הדבר הזה קרה לי, לא עשיתי שום דבר כדי לקבל את זה'.
למעשה, הרווחת את זה!
ואתה צריך לעשות שימוש בניסיון של זה להתעלות בעצמך.
כשאתה מתעלה בעצמך
האור שלך הופך לאור גם עבור אחרים.
אבל אל תחשוב ככה, 'אני האור שלי...' [צחוק]
אתה מבין?
אז, אם יש לך גישה כזו, בסדר.
אבל איכשהו זה נחוץ, זה מצביע על משהו.
במקום, 'אוי, הם תוקפים אותי...'
העצמי, כאדם, הוא גם מאוד קוצר ראייה
ומאוד מגן על עצמו.
בגלל זה הוא לא גדל כל כך מהר, כי זה מרגיש פגיע.
וכשאתה פגיע זה ננעל
ו[מחקה ירי צלפים]. זה ננעל.
כשאתה רואה את הדברים האלה, אתה מבין, '... אבל תודעה עמוקה יותר...'
היא בדיוק דיברה מתוך תודעה עמוקה יותר זו,
שבו מובן האדם ועולמו
נראים ביתר ניתוק.
אתה אומר, 'אבל אני מדבר איתך... אבל מכאן, אני בעצם בסדר גמור'.
מה אתה רוצה? מה אתה צריך?
מה הבעיה שלך? "למעשה, כאן, כלום בעצם."
לבעיה, אני צריך לחזור לשם.
ושם יש במצבו של האדם.
'השכנים שלי' ו'היחסים שלי'. 'ודברים...'
וגם, 'האם אקבל מספיק כסף ו...' אלו הצרות של האדם.
הם כאן כדי לגרום לך לגדול. לעזור לך.
כשאתה רואה ולהבין את זה קצת,
אתה לא כועס, 'הו, זה הם'. 'הם הסיבה'.
אבל אתה משתמש בזה.
אבל כשאתה בא לכאן, אני רוצה להריץ קדימה! מה שאתה יכול.
אתה יכול ללכת טיק טוק, טיק טוק...
או שאתה יכול איכשהו להגיע למראה גדול.
אתה יכול לנסוע בצעדים. או שאתה יכול לנסוע בגלקסיות.
אז הנה, אני מרגיש, ואני מניח, אתה יכול לתקן אותי,
שכשאתה בא לכאן, יש, בתוכך, היכולת
ל [נושפת], לפרוח למצבים גבוהים יותר.
כשאתה מבין, 'חכה שנייה,
אני קצת מבזבז את הזמן שלי באדם, די הרבה.
כי עכשיו אני מודע לעצמי בתודעה, כתודעה.'
ומה קורה בזה?
ובכן, כשאתה לומד להתבונן, כפי שהראיתי,
ללמוד להתבונן יותר בדברים, כפי שאנו מזוהים מדי.
אם אתה מזוהה אתה מאט.
ומה קורה? אתה מתחיל לצבור מושגים.
וככל שתצבור יותר מושגים,
ככל שתהיה יותר אטום, ככל שיותר מוצק, כך נוקשה יותר.
אם אתה מכיר אנשים שיש להם ערימה של מושגים,
המושגים שלהם והמושגים שלך לא יכולים לרקוד. 'לא, לא, וואו, וואו.'
אפילו משפחה יכולה להיות כזו.
אז מה שתרוויח זה, על ידי התבוננות בניתוק,
ללמוד להסתכל ולראות אם אתה יכול לתפוס את זה לראות,
שבו אפילו האדם שלך,
האדם שלך, הנושא של כל עולמך, הוא עצמו נראה!
כאשר אתה יכול לראות, אתה יכול לומר, 'וואו!'
זה לא רק עולם, אלא האני האישי
שיש לו את ההשתקפות של העולם הזה.
הם, אני אומר, שני צדדים של מטבע אחד. הם הולכים ביחד.
הטעות שלך הייתה אתה מזהה את עצמך ומרגיש,
"אבל זה העולם, הכל לא בסדר שם. זה לא אני״.
מה גורם לך לעשות את זה?
זה בגלל האדם שלך גם מכונה 'אני'.
ו'אני' פירושו אלוהים! אתה מבין?
ה'אני' שלך הוא התודעה, שהוא העיקרון האלוהי.
אז אתה מבין את ה'אני' הזה, ה'אני'-אני, וה'אני'-'אני', או ה'אני'.
אתה רואה את ההבדל.
כשאנחנו נכנסים ל'אני'-אני, כל חייך נאבקים, 'זה, אני לא יכול להשיג...',
'זה חולה ו...' זה חזק! זה חזק.
מקורו לא היה בצורת חיים אחת של גוף.
זה נמשך כבר הרבה זמן.
אבל בהדרגה, זה הולך וגדל, מה שאני מכנה, 'שדה הגונה'.
'גונאס' מתכוונים לאנרגיה מסוימת שהיא...
גונה טמאסית פירושו כאשר ישות העצמי עמידה יותר
ומוטרדים בקלות רבה יותר
ומלא זהות והתנגדות,
זה נקרא טמאסיק גונה, טמא גונה.
ואז האנרגיה, האנרגיה של הישות,
יכול להיות גם משהו שאפשר לקרוא לו ראג'ה גונה,
מה שאומר שהנשמה יותר אנרגטית, זה מלא תשוקה.
זה רוצה לעשות דברים, זה הרפתקני. יש לו הרבה רעיונות...
ואז, גם, גונה אחרת, הנקראת סאטווה גונה.
סאטווה גונה טהורה יותר,
כלומר שדה האנרגיה נמשך יותר לרוח.
הוא רוצה להתפתח בתודעה. זה רוצה להגשים.
התותחים האלה משחקים בתוך ההוויה.
לחלק מהגונאות יש יותר עלייה, חזק יותר באחד.
אחר חזק יותר באחר. זה ככה.
אז כולכם, אני אומר,
אתה בטח מציג איזו גונה סאטווה חזקה יותר.
אבל יש לך ראג'ה גונה שם, מושך בזנבך. [צחוק]
ולפעמים טמאס גונה, 'אהה' [טוץ]. [מחקה ייאוש]
זה הכל חלק מזה. [צחוק]
זה סוג של מראה מהנה, לא? [צחוק]
זה לא כל כך מצחיק, בעצם. [עוד צחוק]
אבל אנחנו מבינים קצת.
אז, איכשהו להגיע לסטסנג,
בלי שאף אחד ילחץ עליך לעשות את זה,
אומר שהנשמה שלך נמשכת, קצת, אליה.
וככל שתגלה יותר, ולא רק מבחינה אינטלקטואלית,
אבל תתחיל לחוות את ההבנה שלך, הבנה חווייתית,
אתה מעודד בתוכך.
אתה מתאהב.
אם אתה מתאהב במישהו ואתה באמת מתאהב עמוקות,
אתה לא תדרוש מאף אחד שיזכיר לך לזכור את אהובך.
הדחף מגיע מבפנים, הוא מושך,
תמיד, מה שאתה עושה אתה חושב... [צחוק]
אז העצמי שלך, הלב שלך הופך להיות האהוב
של תחושת האדם שלך.
זה בסאטווה גונה. זה מצייר יותר ויותר.
אחרי סאטווה גונה מה קורה?
הם קוראים למדינה אחת 'טוריה', כלומר להיות נקי,
מתפקד יותר מהתודעה.
המדינות הנמוכות לא מטרידות אותך, הם לא מפריעים.
זהות לא מטרידה אותך. בשלב מסוים זה לא יפריע לך.
אנשים קוראים לך, 'אז את פולט?'
'כן, זה השם שלי'. אתה עדיין משתמש בשם.
כשאתה מתעורר לגמרי לתוך עצמך, לא תצטרך לשנות שם.
אתה לא צריך לקרוא לעצמך פרברהמן,
או איזה שם נפלא.
אתה עדיין יכול להשתמש בשם שלך.
אבל אתה לא השם הזה.
אתה מבין, זה כאילו, איכשהו, משהו מתפתח.
מושגים לא נדבקים אליך.
ככל שהם לא יישארו איתך, הם לא כל כך חשובים.
אז הכל זמין עבורך!
אתה יכול להקשיב בלי להחליט,
״לא, אני מאמין בזה. במה אתה מאמין? מהי עמדתך?'
זה לא משנה, בעצם, כי אתה בתוך הכול של הווייתך.
זה בסדר שאנחנו מדברים ככה? בואו ננקה את השדה. בְּסֵדֶר?
מ: אנחנו מטאטאים את הבית, אז אתה מבין.
מ: כשאתה אומר, '... אני לא יודע למה אני ממשיך לקבל את הדברים האלה'...
בניית מערכות יחסים דביקה.
אז אני לא אומר, אני אראה לך איך לפתור את הבעיה, את הבעיה הזו...
אני אומר, לא. למד משהו!
למד להתבונן בתחושת הזהות שלך, והאהבתי והלא אוהבים,
אבל עם קצת מרחק. לִלמוֹד. אתה יכול לראות!
וללמוד להתנתק.
ומה אמרתי?
אני צריך לומר 99.9 אחוז מהדברים שבעולם לא מטרידים אותך?
מה שאומר שאתה יכול ללכת בכל מקום בעולם; דברים לא [מצרף].
לא, אתה יכול לזוז. זה ניתוק טבעי!
אבל ה-0.1 אחוז [צחוק] של הדברים החשובים,
'הו, כן. אבל לא, לא, וואו, אני לא אוהב ורוד!'
[מחקה דחייה] 'לא אני!' 'אני לא אוהב את זה!'
'נוצות טווס!' 'הו, תרחיק את זה ממני!'
כל הדברים האלה משאירים אותך קשור בצורת האדם.
אתה עשוי להרגיש גאה, 'אני סוג כזה של אדם, לא מסוג כזה'.
אנחנו לא מבינים איך אנחנו בוגדים
ולהתכווץ מהיופי שלנו.
כל זה אתה!
לעולם לא תלמד ובאמת...
אוהב את כולם! גם את אלה שעדיין לא נולדו, אתה אוהב.
״הו, לא, אבל אף פעם לא ראיתי אותם. אה, לא ידעתי'. לא, לא!
אתה מבין? כי זה הטבע שלך.
זו לא רק הבחירה שלך.
אז אני אומר, מה הדבר הפשוט?
למד להתבונן, יותר ויותר, עם ניתוק. למד לראות.
המוח, המוח המאיה אומר, ״לא, זה בזבוז זמן.
אני לא מקבל כלום מלעשות את זה.
אני נרדם. בכל פעם שאני מנסה להסתכל בלי התקשרות, אני נרדם.
אפילו כאן כשעשינו זאת תרגיל 'פשוט להיות'...'
דינג דונג! אני אומר ככה... [מחקה הירדמות] [צחוק]
הרגע התעוררת! [צחוק]
מה זה? זה סוג של התנגדות נפשית. זה בתוכנו.
זה משהו שמנסה להתנגד
הגעתו למלוא של עצמך.
זה כוח, כוח המאיה הזה, זה קצת התנגדות.
אבל אל תדאג. בקרוב זה ישתנה.
ברגע שאתה מתחיל להרגיש הדרשן של הלב שלך
[שאיפה ונשיפה עמוקה] יש כל כך הרבה עידוד.
אבל אתה חייב להרוויח את זה!
ומה שהמורה יעשה זה ללמד את הדבר הזה,
אבל אתה חייב להיות על הסיפון!
אתה חייב להיות על הסיפון. אתה חייב להיות שם.
כי אפילו הגורו הגדול ביותר לא יכול לעזור לך אם הלב שלך לא על הסיפון.
אתה חייב לעבוד בשביל זה. ותראה מה זה, גם!
זה מאוד מיסטי. אבל זה לא קשה.
השביל נעשה כל כך נקי.
ככל שאתה עולה יותר, האקלים טהור יותר,
ככל שהעצה פשוטה יותר, אם אתה יכול לקבל אותה.
אבל ככל שההתנגדות חזקה יותר!
כי כדור הארץ שלך [מחקה התנגדות] נלחם.
זה עצלן. "ארח." זה ככה. אתה חייב לצפות בו.
אתה צריך ללמוד להתבונן בזה, בסדר? ותלחץ הלאה.
ומה שיש לך, אתה יכול להגיד בשלב מסוים,
״אין לי מה לעודד אותי כי המוח שלי פשוט הורג אותי...'.
ויש אנשים שאומרים, 'אבל גורוג'י אמר לך לעשות את זה'.
'כן, כן. כן, כן, אני אעשה את זה״.
מַדוּעַ? כי יש לך אמונה.
ומספיק אמונה לתת לך קצת כוח, קצת אומץ.
אז גם החיים, המקור, מעצימים אותך, כי בחרת.
כשאתה בוחר... בחרת הרבה דברים,
אתה יכול להמשיך לבחור הרבה דברים בחיים,
אבל אתה בוחר את העליון!
אתה בוחר בתודעת אלוהים, אתה בוחר בעצמי.
כשאני מדבר ככה, נוגע בי, אתה מבין?
אם תבחר בזה,
אז אתה באמת עושה שימוש של צורת חיים זו.
כי אתה יכול לבחור הרבה דברים, ויעכבו אותך.
וזה בסדר! אתה אוהב את הדבר הזה. אתה אוהב את זה.
זה חופש. זה בסדר, זה בסדר.
אבל אם יש לך, בליבך, את הבחירה הזו,
אז בחרת את הבחירה הגבוהה ביותר!
ואתה תיבחן!
ואתה חייב לעבור את המבחן הזה.
ואחר כך כל החסד של פרברהמן מגיע בשבילך.
אם אתה אומר, 'הלכתי מעבר לפינה,
מישהו אמר, 'בו!' אני לא רוצה ללכת לשם'.
ואז אתה בא, 'גורוג'י מה הכי גבוה?'
הייתי אומר, אפילו לא עברת את הנמוך ביותר! [צחוק]
מ: אתה רוצה את הגבוה ביותר.
אני אומר, אדם קטן בא, אומר, 'תסתכל עליך. הו, לא, לא'.
ואתה [מחקה ייאוש]. אני אומר, אבל זה דברים קטנים.
איך אתה הולך להתגבר? על ידי הסתכלות ולמידה לתת לפחד...
אל תנסה לעצור את הרגשות. תן להם לבוא. אל תנסה לעצור אותם.
מה שאתה צריך זה לא לעצור אותם, אבל לראות אותם בצורה ברורה!
תראה שזה רק כוח החיים!
כוח ההרגל משחק וזה התחום שלו, [מציין את הגוף]
אלה החיישנים שלו.
זה מתנגן כאן. והמוח משחק.
ואתה אומר, 'אבל איך זה שאני יכול לראות את זה? איך זה שאני רואה את זה?'
בהדרגה, אתה נשאר בסטסנג שלך, אתה מקשיב, אתה מתחיל למצוא,
״וואו! איפה שלא נראתה דרך, יש דרך!'
'באיזה דרך?' 'זה כאן, זה כאן, זה כאן.' [נוקש על הלב]
אז אתה פשוט ממשיך.
אל תנסה... אם משהו נפגע קצת, לך תנסה משהו אחר,
אתה מנסה משהו אחר ונהנה.
לא, לא. אתה חייב להיות קצת אמונה!
אם אין לך אמונה, אתה יכול להתפלל, לשאול את באבא,
'בבאג'י, בבקשה, אני רוצה להאמין, אני סומך,
אבל אני חלש, בבקשה תעזור לי'. עזרת ה' מגיעה.
העזרה מגיעה. תהיה צנוע.
ככל שאתה גדל, טוב לב מגיע. טוב לב מגיע.
אולי לא הבנו כמה לא נחמדה ההתנהגות שלנו.
אנוכיות הולכת. האמפתיה מגיעה.
המרחב מגיע.
הכבדות עוזבת.
ברכה וחסד בלתי צפויים זורמים,
לכאורה לא ראוי; זה מגיע.
ואז, דברים שאתה מרגיש,
'אבל איך זה הגיע?', מגיעים.
כשאתה מתחיל להרגיש מצוין, משהו הולך [הדחקה חדה]. 'אוי.'
גם זה מגיע. הכל מגיע. [צחוק]
אתה מתכוון לוותר? ככה זה בא.
יש לי אדיר...
יש לי בלב, מצאתי, האהבה לכל היצורים קיימת.
לא עבדתי בזה.
אתה פשוט נשאר פתוח, אתה מגיע לאהבתך הטבעית,
המצב הטבעי שלך שם.
אבל השירות לסנגהה,
מי, אם אני צודק בעניין,
הם אלה שאני תופס במסע גבוה יותר של התעוררות,
ואז הגוף הזה, כוח החיים הזה, מוקדש לכך.
זה מוקדש לזה.
יהיו לך צרות,
אבל אתה תתגבר עליהם.
והכוח הגבוה והברור ביותר ביקום
התקשר אליך.
[שתיקה]
וזה תומך בראייה שלך.
תפסיק לחשוב על עצמך בתור איזה דבר קטן.
אבל אל תחשוב על עצמך כמו דבר נהדר, גם כן.
[צחוק]
כן.
והדבר היחיד שיחזור על עצמו: אל תוותר.
תמשיך לחפש ולהבהיר את אי ההבנה שלך לגביך.
מישהו אומר, 'אבל אני עושה ככה'. אני אומר, לא, לא, לא.
זה מה שאני מראה? בוא עכשיו, אתה כן. תראה...
לָבוֹא. [מצביע על נסיגה לראייה מנותקת]
אל תכניס את זה לכיס שלך!
שים את זה בלב שלך. ולהישאר עם זה.
ולהגדיל בו.
וכך האוטוביוגרפיה שלך שאתה כותב בגוף שלך,
שייעלם.
קבוצה: תודה. מ: תודה.
מ: מה שקורה גם הוא ש,
אני מוצא עוד את אלה... אני פשוט מוצא אותם.
אנחנו נשארים ביחד. אנחנו מסתכלים.
ומהר, מכאן, [מציין רעש מוח עסוק]
פשוט לרדת. [מצביע על מעבר מראש ללב]
אתה רוצה להיכנס איתי? אנחנו יורדים. שָׁהוּת.
וכל חומר הנפש הזה
מתחיל להתייבש, באופן טבעי מאוד.
פשוט פשוט.
אמרתי לך מההתחלה, זה פשוט,
כי אתה לא צריך ליצור את העצמי שלך.
אתה יכול ליצור עצמי כוזב.
אבל את האני האמיתי שלך, אתה יכול רק לגלות.
כשאתה מגלה את זה, גם המגלה מתמזג בו.
זכויות יוצרים 2025 Mooji Media Ltd. כֹּל הַזְכוּיוֹת שְׁמוּרוֹת.
אין לשכפל אף חלק מהקלטה זו
ללא הסכמה מפורשת של Mooji Media Ltd.