במסע טיפוסי של גיבור,
הגיבור יוצא למסע,
עובר שינוי גדול,
וחוזר מנצח לנקודת המוצא.
אבל בג'אנר האירי של מיתוסים שידוע כאכטרי,
המסע לעולם האחר מסתיים בנקודת אל חזור.
בעוד יש הרבה גרסאות שונות של עולמות אחרים במיתולוגיה האירית,
הדוגמה הידועה ביותר מתרחשת בסיפור של אויישין.
אויישין היה הבן של פיון מאק קאמהייל, מוביל הקבוצה של לוחמים פאגניים
שידועים כפייונה.
כשאויישין רכב עם השותפים שלו יום אחד,
ביקרה אותו הנסיכה ניאמה.
השניים התאהבו מיד
וניאמי העלתה אותו על סוסה הלבן
ורכבה איתו לקצה הים האירי.
כשהם רכבו אל האופק, הרוכבים שקעו לערפל זהב.
הם הגיעו לחופים של הממלכה המנצנצת שנקראת טיר נה נוך.
זה היה ביתם של הטואת'ה דה דאנאן, האנשים ששלטו באירלנד העתיקה
הרבה לפני זמנו של אויישין.
מנקודת הגעתם, כל צורך של אויישין מולא.
הוא התחתן עם ניאמה בטקס גדול והתקבל למשפחתה.
כשהוא ביקש לשמוע מוזיקה, אוזניו התמלאו בקולות מכשפים.
כשהוא היה רעב, צלחות זהב הופיעו מלאות אוכל ריחני.
הוא העריץ סצנות של יופי גדול, וצבעים שלא יכול לקרוא בשמם.
כל מה שסביבו, האדמה והאנשים היה קיים במצב של שלמות.
אבל מה שאויישין לא ידע היה שטיר נה נוך היתה ארץ הנעורים,
בה זמן עמד מלכת ואנשים לעולם לא הזדקנו.
בביתו החדש, אויישין המשיך לצוד ולחקור כמו שעשה באירלנד.
אבל בארץ הנעורים, הוא רכש כושר בלתי מנוצח חדש ומוזר.
בסוף כל יום הרפתקאות,
הפצעים של אויישין ריפאו את עצמם באופן קסום כשהוא ישן בזרועותיה של ניאמה.
למרות שהקסם והעונג הגיע בקלות לאויישין בארץ הנעורים,
הוא התגעגע לפינה ולהרפתקאות שהיו להם באירלנד.
אחרי שלוש שנים בטיר נה נוך, הוא התמלא בגעגועים עזים לבית.
לפני שיצא למסע חזרה, ניאמה הזהירה אותו
שאסור לו לרדת מסוסו ולגעת באדמה ברגליו שלו.
כשאוייסין הגיע לחופי אירלנד,
הוא הרגיש כאילו צל נפל על העולם.
על הגבעה בה ארמונו של אביו נמצא, הוא ראה רק תל הרוס עם עשבים.
הקריאות שלו לחבריו ומשפחתו הדהדו מקירות מתפוררים.
מבועת, אויישין רכב עד שהגיע לקבוצה של איכרים שעבדו בשדות.
הם נאבקו להזיז סלע מאדמתם,
וכששכח את אזהרת ניאמה,
אויישין ירד מסוסו וגלגל אותו עם כוחות העל שלו.
צהלות הקהל הפכו במהרה לצרחות.
במקום הנעורים עמד אדם זקן שזקנו הגיע לאדמה
ושרגליו התמוטטו תחתיו.
הוא זעק לפין ופינה,
אבל האנשים הכירו את השמות האלו רק מהעבר הרחוק לפני 300 שנה.
הזמן בגד באויישין
וחזרתו לאדמות בני התמותה גרמה לו להזדקנות בלתי הפיכה.
בפולקלור האירי,
תצפויות של אדמת הנעורים דווחו במעמקי בארות,
על קו האופק,
או במחשכי המערות.
אבל אלה שמכירים את מעשיית אוייסין מספרים חזון אחר,
של נסיכה זוהרת שנישאת על הגלים הרחוקים על ידי סוס לבן,
עדיין מקווה לחזרתו של אהובה שמת.