U tipčnom putešestviju junaka,
protagonista se zaputi u avanturu,
pretrpi veliku promenu
i trijumfalno se vrati na mesto porekla.
No u irskom mitološkom žanru, poznatom kao ahtri,
putovanje u tuđinu se završava u tački bez povratka.
Iako postoje mnoge različite verzije tuđine u irskoj mitologiji,
najčuveniji primer je prikazan u priči o Ošinu.
Ošin je bio sin Fina mak Kumala, vođe grupe paganskih ratnika,
poznatih kao Fine.
Kada je jednog dana Ošin jahao sa pratnjom,
posetila ga je besmrtna princeza Nim.
Istog trena su se zaljubili
i Nim je smestila Ošina na svog belog konja
i jahala je s njim do ivice Irskog mora.
Dok su posezali za horizontom, jahači su potonuli u zlatnu izmaglicu.
Stigli su na obale svetlucavog kraljevstva nazvanog Tir na Nog.
Bio je to dom Tuha de Danan, ljudi koji su vladali drevnom Irskom
dugo pre Ošinovog rođenja.
Od trenutka prispeća, svaka Ošinova želja je uslišena.
Oženio je Nimu u velikoj ceremoniji i primljen je u njenu porodicu.
Kada bi poželeo da čuje muziku, uši bi mu se ispunile očaravajućim tonovima.
Kada bi ogladneo, zlatni tanjiri bi se pojavili krcati mirisnom hranom.
Divio se prizorima velike lepote i boja kojima nije znao ime.
Sve oko njega, zemlja i ljudi postojali su u stanju spokojnog savršenstva.
Međutim, Ošin nije znao da je Tir na Nog zemlja mladosti,
u kojoj vreme nije prolazilo, a ljudi nisu nikad starili.
U svom novom domu, Ošin je nastavio da lovi i istražuje, kao i u Irskoj.
Međutim, u zemlji mladosti je posedovao čudnu, novu nesavladivost.
Na kraju svakog avanturističkog dana,
Ošinove rane bi se čarobno iscelile dok je spavao u Niminom zagrljaju.
Iako su slava i zadovoljstvo Ošinu lako dolazili u zemlji mladosti,
nedostajala mu je Fina i avanture koje su imali u Irskoj.
Nakon tri godine u Tir na Nogu, bio je pogođen istinskom žudnjom za domom.
Pre nego što se zaputio nazad, Nim ga je upozorila
da ne sme da sjaše sa svog konja i dotakne zemlju stopalima.
Kada je Ošin stigao na obale Irske,
izgledalo je kao da je senka pala preko sveta.
Na brdu gde je bila palata njegovog oca, video je samo ruševine obrasle korovom.
Njegovi vapaji za prijateljima i porodicom odjekivali su napuštenim zidovima.
Užasnut, Ošin je jahao dok je stigao do grupe seljaka koji su obrađivali polja.
Mučili su se da uklone veliki kamen sa njihove zemlje,
i zaboravivši Nimino upozorenje,
Ošin je skočio s konja i otkotrljao kamen nadljudskom snagom.
Klicanje gomile se uskoro preobratilo u krik.
Gde je nekad bio mladić, sad je bio starac čija je brada dosezala zemlju,
a noge su se povijale pod njim.
Zavapio je za Finom i Finjanima,
ali ljudi su se jedva sećali ovih imena iz daleke prošlosti od pre 300 godina.
Vreme je prevarilo Ošina
i zbog povratka u zemlju smrtnika bespovratno je ostario.
U irskom folkloru,
izveštavali su o prizorima zemlje mladosti u dubinama bunara,
na obodima horizonta
ili u mračnim pećinama.
Ali oni koji znaju priču o Ošinu pripovedaju o drugom prizoru,
onome o blistavoj princezi koju na belom konju nose daleki talasi,
a koja se i dalje nada povratku njene uklete ljubavi.