Jsme v Muzeu moderního umění a díváme se na velmi slavnou koláž.
Autorem je Jean Arp, někdy uváděn také jako "Hans" Arp, obraz je bez názvu,
ale je známý jako Koláž se čtverci uspořádanými podle zákonů náhody.
A to je přesně to co je.
Je to šedý kus papíru, připomíná papír pro děti na hraní.
Jsou na něm čtverce smetanové a tmavě modré barvy, které byly roztržené do těchto tvarů
a poté rozházené na ploše.
Překvapuje mě, že jsme tady v letech 1916-17.
Přímo uprostřed světové války.
Přímo uprostřed konce první světové války.
Ale co mě zaráží je, jak daleko jsme se tady dostali od
obrazu Les Demoiselles d'Avignon, který je z roku 1907.
A jak opravdu radikální
dadaismus byl. Máme zde úplně abstraktní dílo.
Není uspořádáno s žádným uměleckým záměrem.
Opravdu si začíná hrát rychle
a volně s definicí toho, co je umělecké dílo.
Ano, rozhodně.
Způsobuje trhliny v základě toho,
co jsou naše definice z historického hlediska.
Ještě to není sebevyjádření.
Není výrazem nevědomí,
jak surrealismus tvrdil později.
V některých ohledech je stále podnětný.
Ano, je.
Díváme se na obraz jako na rozhodnutí umělce.
A tady to právě vzdal.
Je to tak trochu antiumění.
Je to antiumění
Je to opravdový zánik
samotného principu,
jak se zabývat uměním.
To je.
Takže jak máme toto chápat
v kontextu s válkou? Zmínila jsi,
že je z let 1916,1917, válka zuří,
je nevídaná.
Ale byl vytvořen v Zurichu.
Arp byl jeden ze zakladatelů
dadaismu v Zurichu.
Švýcarsko je neutrální zemí.
A proto by mě zajímalo,
kde je vztah mezi tímto druhem
agrese proti tradicím
v umění a násilí probíhajícím
v Evropě.
Odpověď, se kterou se obvykle můžeme setkat je,
že právě racionální
a lidské příčiny byly součástí měšťácké kultury,
která stvořila násilí a iracionálnost
první světové války.
Ale udivuje mě také, iracionálnost
stvořená podle zákonů náhody.
Llidé byli povoláváni do války,
byli posíláni do předních linií.
Lidé žijí, umírají, trpí.
Jsou jim amputovány končetiny.
Vše závisí na náhodě.
Arp to vše viděl.
To množství veteránů, kteří se vrátili zpět
a kteří byli znetvořeni, měli utržené končetiny, byli vystavení plynu a zohaveni.
Posttraumatická stresová porucha.
Bylo to mimořádné,
a poté ti, kteří se vrátili zpět nezranění.
Jaká pravidla potom v životě jsou?
Kde je racionalita pro to, co se komu stane?
Jaké jsou důvody?
Vlastně to dělá absurditu tohoto objektu
tak nějak hlubší.
Ano.
(hudba)