זהו סיפורן של שתי ערים עתיקות
והעצים שקבעו את עתידן.
ב-3000 לפנה"ס, אוכלוסיית אורוק היתה צפופה יותר מזו של העיר ניו יורק כיום.
הבירה הצפופה הזו נדרשה כל הזמן להרחיב את מערכת ההשקיה שלה
כדי להזין אוכלוסיה גדלה.
2500 שנה מאוחר יותר, בסרי לנקה, לעיר אנורדהפורה היתה בעיה דומה.
גם היא גדלה בהתמדה,
וכמו אורוק, גם היא הסתמכה מאוד על מערכת השקיה מורכבת.
כשאורוק גדלה, החקלאים שלה החלו לחטוב עצים כדי לפנות מקום ליבולים נוספים.
באנורדהפורה, עם זאת, העצים היו קדושים.
העיר שלהם איכלסה נצר של עץ הבודהי
תחתיו נאמר שבודהה עצמו קיבל את ההארה שלו.
האמונה הדתית הכבידה על גרזני האיכרים,
ואפילו גרמה לעיר לשתול עצים נוספים בפארקים עירוניים.
תחילה, ההתרחבות של אורוק עבדה טוב.
אבל ללא עצים שיסננו את אספקת המים שלהם,
מערכת ההשקיה של אורוק הזדהמה.
המים שהתאדו השאירו משקעי מינרלים,
שהפכו את האדמה למליחה מדי לחקלאות.
בניגוד אליהם, מערכת ההשקיה של אנורדהפורה תוכננה לפעול
בהרמוניה עם היער שמסביב.
אוכלוסיית העיר שלהם גדלה לבסוף לפי שניים מזו של אורוק,
והיום, אנורדהפורה עדיין מטפלת בעץ שנשתל יותר מ-2,000 שנה קודם לכן.
אנחנו אולי חושבים על הטבע כמנותק מהמרחבים העירוניים שלנו,
אבל עצים תמיד היו מרכיב חיוני לערים מצליחות.
עצים משמשים ספוג טבעי, שסופג מי נגר משטפונות
לפני שהם משחררים אותם חזרה לאטמוספירה.
רשת השורשים שלהם מונעת מפולות בוץ
בעודה מאפשרת לאדמה לשמור על המים ולסנן רעלנים.
שורשים עוזרים למנוע הצפות,
בעודם מפחיתים את הצורך בניקוז ובמפעלי טיפול במים.
העלים הנקבוביים שלהם מטהרים את האויר על יד לכידת פחמן ומזהמים אחרים,
מה שהופך אותם לחיוניים במאבק נגד שינויי האקלים.
האנושות גילתה את יתרונות העצים במשך מאות שנים.
אבל עצים אינם חיוניים רק לבריאות של תשתית העיר;
הם ממלאים תפקיד חיוני גם בבריאות האזרחים.
בשנות ה-70 של המאה ה-19, במנהטן היו מעט עצים מחוץ לפארקים של האי.
ללא עצים המספקים צל,
הבניינים ספגו עד פי תשעה יותר קרינת שמש
במהלך גלי החום הקטלניים בקיץ.
בשילוב עם התברואה הגרועה של אותה התקופה,
החום המעיק הפך את העיר לכר צמיחה לחיידקים כמו כולרה.
בהונג קונג המודרנית, גורדי שחקים גבוהים ותשתית תת קרקעית
מקשים על גידול צמחים.
זה מחמיר את איכות האוויר המסוכנת בעיר,
שיכולה לגרום לדלקת סימפונות ולירידה בתפקוד הריאות.
עצים משפיעים גם על הבריאות הנפשית שלנו.
מחקרים מראים שעלווה ירוקה משפרת את טווח הקשב
ומפחיתה דחק.
הם אפילו הראו שחולים בבתי חולים עם נוף של לבנים
מחלימים לאט יותר מאלו עם נוף של עצים.
למרבה המזל, הרבה ערים מלאות נופים כאלה --
וזה לא במקרה.
כבר מתחילת המאה ה-18,
מתכנני ערים החלו לאמץ את החשיבות של עצים עירוניים.
ב-1733, קולונל ג'יימס אוגלת'ורפ תיכנן את העיר סוואנה בג'ורג'יה
כך שאף שכונה לא תהיה במרחק של פחות משתי דקות הליכה מפארק.
אחרי מלחמת העולם השניה, קופנהגן כיוונה את כל הפיתוח החדש לחמישה עורקים --
כולם נמצאים בין פארקים.
המתווה הזה הגביר את עמידות העיר
לזיהום אוויר ואסונות טבע.
ועצים עירוניים מועילים לא רק לאנשים.
פארק היער של פורטלנד שומר על המגוון הביולוגי של האזור,
מה שהופך את העיר לבית לצמחים מקומיים מגוונים,
112 מיני ציפורים ו-62 מינים של יונקים.
אף עיר אינה מחוייבת יותר לעצים מסינגפור.
מאז 1967, הממשל בסינגפור שתל יותר מ-1.2 מיליון עצים,
כולל בגנים אנכיים בגובה 50 מטר שנקראים סופר-עצים.
המבנים האלה מקיימים את עצמם ואת החממות הסמוכות
עם אנרגיה סולרית ומי גשם אגורים.
עצים וצמחיה מכסים כרגע יותר מ-50% מהקרקע בסינגפור,
מפחיתים את הצורך במיזוג אויר,
ומעודדים תחבורה עם זיהום אויר נמוך.
עד 2050, ההערכה היא שיותר מ-65% מאוכלוסיית העולם יחיו בערים.
מתכנני ערים יכולים להניח יסודות ידידותיים לסביבה,
אבל התושבים שחיים ביערות העירוניים האלה
הם אלה שצריכים להפוך אותם למקלט לא רק לבני האדם.