Két ősi városról fogok ma mesélni,
és a fákról, melyek sorsukat megpecsételték.
I.e. 3000-ben Uruk városa sűrűbben lakott volt, mint ma New York.
A zsúfolt fővárosban folyamatosan bővíteni kellett az öntözőrendszert,
hogy az egyre növekvő lakosságot el tudják látni élelemmel.
2500 évvel később a Srí Lankán fekvő Anuradhapura hasonló problémával küzdött.
Ez a város is folyamatosan nőtt, és Urukhoz hasonlóan
az ő életük is a gondosan megtervezett öntözőrendszertől függött.
Ahogy Uruk nőtt, a gazdák kivágták a fákat, hogy többet tudjanak termelni.
Anuradhapurában azonban a fákat szentként tisztelték.
Itt nevelgették annak a bódhi fának egy sarját is,
amely alatt Buddha elérte a megvilágosodást.
A vallásos tisztelet megfékezte a gazdák fejszéit,
a város pedig további fákat ültetett a parkokba.
Kezdetben Uruk terjeszkedése akadálytalanul haladt.
Így viszont, hogy nem voltak fák, hogy megszűrjék a vizet,
a város öntözőrendszere megfertőződött.
A párolgó vízből ásványi sók csapódtak ki,
és a föld túl sós lett ahhoz, hogy gazdálkodni tudjanak.
Anuradhapura öntözőrendszerét viszont úgy tervezték,
hogy összhangban működjön a környező erdőkkel.
Így a város népessége hamarosan több mint kétszer akkora lett, mint Uruké.
Anuradhapurában még ma is gondozzák a több mint 2000 éves bódhi fát.
Lehet, hogy úgy gondoljuk, a természet és a városi környezet egészen más,
de a fák mindig is jelen voltak a sikeres városokban.
A fák úgy működnek, mint egy természetes szivacs; magukba szívják az esővizet,
mielőtt visszalélegeznék azt a légkörbe.
Gyökereik hálója nemcsak földcsuszamlások ellen nyújt védelmet,
de javítja a talaj víztartó képességét, és megszűri a méreganyagokat is.
A gyökerek védenek az árvizektől,
így kevesebb vízelvezető csatornára és szennyvíztisztító telepre van szükség.
Gázcserenyílásaik segítségével a levelek tisztítják a levegőt: megkötik a szenet,
és más káros anyagokat, ezért környezet- védelmi szempontból nélkülözhetetlenek.
Az emberiség évszázadok óta próbálja feltárni a növények nyújtotta előnyöket.
A fák azonban nem csak a megfelelő városi életfeltételek miatt fontosak.
Szerepük a városlakók egészségének szempontjából is létfontosságú.
Az 1870-es években a városi parkokon túl alig voltak fák Manhattanben.
Mivel nem voltak fák, hogy árnyat adjanak,
az épületek kilencszer annyi hőt nyeltek el
a perzselő nyári napokon.
Mivel ez olykor nem megfelelő köztisztasági állapotokkal is párosult,
a fullasztó hőségben a városban úgy szaporodtak a baktériumok, mint a pestis.
Manapság Hongkongban a felhőkarcolók és a föld alatti vezetékrendszerek miatt
nehéz a fáknak gyökeret verniük.
Emiatt aztán tovább romlik a város így is veszélyesen rossz levegőminősége,
melynek eredményeként nő a hörghurut és egyéb tüdőbetegségek valószínűsége.
A fák mentális egészségünkre is hatással vannak.
Kutatások igazolják, hogy zöld lombok környezetében javul a koncentráció,
és csökken a stressz.
Azt is kimutatták, hogy azok a kórházi betegek, akik csak közfalat látnak,
sokkal lassabban gyógyulnak, mint azok, akik fákat.
Szerencsére sok városban megadatik a szép kilátás,
és ez nem is véletlen.
A várostervezők
már a 18. században felismerték, milyen fontosak a városi fák.
Mikor James Oglethorpe ezredes 1733-ban megtervezte a Georgia-beli Savannah-t,
az volt a célja, hogy kétpercnyi sétával mindenhonnan elérhető legyen egy park.
A 2. világháború után Koppenhágában öt fő csomópont körül szerveződött újra az élet,
mindegyiket parkok övezték.
Ez a városrendezési elképzelés védettebbé tette a várost
a környezetszennyezéssel és a természeti katasztrófákkal szemben.
A városi fáknak nem csak az emberek veszik hasznát.
A portlandi Forest Park a körzet biológiai sokféleségének őre,
mely számos őshonos növénynek,
112 madár- és 62 emlősfajnak ad otthont.
Egyetlen városban sem védik a fákat olyan lelkesen, mint Szingapúrban.
1967 óta a városállam kormánya 1,2 millió fát ültetett, köztük azokat,
melyek az 50 m magas Szuperfának nevezett függőleges kertekben nőnek.
Ezek az építmények begyűjtik a napenergiát és az esővizet,
mellyel ellátják önmagukat és a környező üvegházakat is.
Ma Szingapúr területének 50%-át fák és zöldterületek borítják,
ami jelentősen csökkenti a klímaberendezések használatát,
és lehetővé teszi a környezetbarát közlekedést.
Becslések szerint 2050-re a földlakók több mint 65%-a városokban él majd.
A várostervezők lefektethetik a környezetbarát város alapjait,
de elsősorban az ott élőkön múlik, hogy ezekben a városi erdőkben
az embereken túl mások is otthonra leljenek.