Це розповідь про два стародавні міста
та дерева, які визначали їх долю.
У 3000 році до н.е. Урук був більш густонаселеним, ніж сучасний Нью-Йорк.
Це призвело до необхідності постійно розширювати зрошувальну систему,
щоб прогодувати зростаюче населення.
Через 2500 років на Шрі-Ланці у міста Анурадхапура була така ж проблема.
Його населення також постійно зростало,
та, як і Урук, місто залежало від складної системи зрошування.
Розширюючи Урук, фермери почали вирубку дерев, щоб збільшити посівну площу.
Проте в Анурадхапурі дерева вважалися священними.
У їхньому місті знаходилося дерево-потомок Бодхі,
дерева, під яким, як говорили, досяг просвітлення сам Будда.
Релігійне благоговіння сповільнило роботу фермерських сокир
і навіть змусило саджати дерева у міських парках.
Спочатку, розширення Урука було успішним.
Однак без дерев, які фільтрують воду,
зрошувальна система Урука була зараженою.
Після випаровування у воді залишалися мінеральні домішки,
які робили ґрунт занадто солоним для сільського господарства.
Натомість зрошувальна система Анурадхапури була спроєктована так,
щоб працювати в злагоді з навколишнім лісом.
Населення Анурадхапури зросло вдвічі у порівнянні з населенням Урука,
і досі Анурадхапура дбає про дерева, посаджені більше 2000 років тому.
Ми можемо думати, що природа не пов'язана з нашим міським простором,
але дерева завжди були невід'ємною частиною успішних міст.
Дерева діють як природна губка, поглинаючи воду після зливи,
перш ніж випустити її назад в атмосферу.
Розгалуження коренів захищає від зсувів,
дозволяючи ґрунту утримувати воду і фільтрувати токсини.
Коріння допомагає запобігати повені,
при цьому знижується потреба у зливових стоках і водоочисних спорудах.
Пористе листя дерев очищає повітря шляхом поглинання вуглецю та інших забруднювачів,
що робить дерева незамінними в боротьбі зі зміною клімату.
Людство вже багато століть відкриває для себе переваги саджання дерев.
Дерева більш, ніж важливі для здоров'я міської інфраструктури;
вони відіграють життєвоважливу роль для здоров'я жителів міста.
У 1870-х роках на Манхеттені було мало дерев за межами парків острова.
Без дерев, які відкидають тінь,
будівлі поглинали в 9 разів більше сонячної радіації
під час жахливої літньої спеки.
У поєднанні з поганими санітарними стандартами того періоду
жахлива спека перетворила місто на розсадник бактерій, подібних до холери.
У сучасному Гонконзі височенні хмарочоси та підземна інфраструктура
заважають деревам рости.
Це сприяє небезпечному погіршенню якості повітря в місті,
що може призвести до бронхіту і погіршення функції легень.
Дерева також впливають на наше психічне здоров'я.
Дослідження показують, що зелене листя збільшує концентрацію уваги
і знижує рівень стресу.
Було проведено експеримент, який показав, що пацієнти з видом на цегляні стіни
одужують повільніше, ніж пацієнти з видом на дерева.
На щастя, у багатьох містах є будинки з видом на дерева,
і це не випадково.
Вже в XVIII столітті
люди, які будували міста, зрозуміли важливу роль дерев.
У 1733 році полковник Джеймс Оглторп спланував місто Саванна, штат Джорджія,
так, щоб кожен район був в двох хвилинах ходи від парку.
Після Другої світової війни у Копенгагені все будували вздовж п'яти водних артерій —
кожна з них була розташована між парками.
Таке планування допомогло зменшити
забруднення та кількість стихійних лих.
А міські дерева приносять користь не тільки людям.
Лісопарк Портленда зберігає природне біорізноманіття регіону,
що робить місто домівкою для різних місцевих рослин,
112 видів птахів і 62 видів ссавців.
Жодне місто не любить дерева так, як Сінгапур.
З 1967 року уряд Сінгапуру посадив понад 1,2 мільйона дерев,
включно з вертикальними садами, висотою 50м, їх ще називають супердеревами.
Ці структури живлять саммх себе і довколишні оранжереї
за допомогою сонячної енергії і зібраної дощової води.
Дерева і рослинність займають більше 50% суші Сінгапуру,
зменшуючи потреби в кондиціонуванні повітря
і заохочуючи використання транспорту з низьким рівнем забруднення.
За оцінками, до 2050 року більше 65% населення планети буде жити в містах.
Засновники міст можуть закласти екологічний фундамент,
але лише від людей, які будуть жити в цих міських лісах, залежить,
чи стануть вони домівкою не лише для людей.