Stephen Wong întreabă:
Care este diferența dintre părerea protestanților
și cea a creștinilor ortodocși despre mântuire?
Acesta ar putea fi o postare foarte lungă și un răspuns foarte lung.
Nu sunt sigur că aș putea trece prin acest subiect,
dar o cale simplă de ai face pe oameni să înțeleagă,
să spunem, o mică diferență:
Mulți protestanți, nu toți protestanții, dar mulți protestanți
se concentrează într-adevăr pe ideea unei înlocuiri, a unei ispășiri prin înlocuire.
Această idee se referă la: atunci când Adam a păcătuit,
a cam infectat omenirea cu păcat, astfel merităm să murim.
Sistemul de sacrificii din Vechiul Testament a fost o modalitate
de a compensa, în locul tău, lucruri [jertfe].
Pentru că ar fi trebuit să mori [din cauza păcatului săvârșit]
Mânia lui Dumnezeu a fost cam îndreptată către tine pentru a te ucide.
Ideea este că Dumnezeu și-a pus toată mânia pe Hristos
și El este înlocuitorul, pentru orice sacrificiu.
Și așa suntem mântuiți, așa că dacă credem în [jertfa lui Hristos],
atunci suntem mântuiți pentru că putem intra în acel sacrificiu.
Așa cum am spus, nu toți protestanții cred asta,
dar cu siguranță este o idee de bază la ei: ești mântuit prin credință, așa că,
dacă crezi că acest sacrificiu este adevărat, atunci ești mântuit prin el.
Ortodocșii nu văd deloc mântuirea așa.
Ei văd mântuirea ca pe o formă de vindecare.
Prin păcatul lui Adam moartea a intrat în lume,
și astfel trăim în aceste trupuri ale morții care ne trag în direcții diferite.
Corpul nostru este în pericol, pentru că avem tendința de a păcătui.
Pentru că putem fi convinși că dorința noastră de a mânca, de sex
sau de a ne proteja este atotcuprinzătoare și, prin urmare,
ne simțim confortabil să luăm lucruri de la alții
pentru că o facem pentru protejarea nostră
sau pentru a ne întări „viața nostră moartă”, să spunem.
Hristos a venit să-și asume natura umană, să o umple cu prezența Sa.
Participarea la aceasta prin [tainele Bisericii] prin comuniune,
prin iubire unul față de celălalt este un proces de vindecare
pentru „viața noastră moartă”,să spunem .
Asta este mântuirea.
Mântuirea este de fapt vindecare de aceste patimi, de aceste dorințe
vindecarea din sclavia pe care o avem cu lucrurile din lume.
Versiunea supremă pentru asta nu înseamnă doar să fii declarat sfânt,
să fii declarat mântuit prin faptul că mergi în rai când mori,
ci înseamnă să devii dumnezeu prin participare [după har].
Să fii unit pe deplin cu Dumnezeu pentru a participa la viața Lui
în măsura în care este posibil.
Acesta este scopul final al mântuirii: Cunoașterea lui Dumnezeu,
Pentru a fi uniți cu Dumnezeu.