Днес имаме нещо забавно за вас.
Това стихотворение е пълно с привидно безсмислени думи,
които някак си все пак имат смисъл.
Готови ли сте да видите дали ще разберете нещо?
Без повече приказки, представяме ви:
"Джаберуоки" от Луис Карол.
Бе сгладне и честлинните комбурси тарляха се и сврецваха във плите;
съвсем окласни бяха тук щурпите и отма равапсатваха прасурси.
„От Джаберуока бой се, сине мой! От нокти хищни, зъби що раздират!
От Джубджуб бой се птицата и крий, та зракът мощни да не те съзира!“
Той грабна своя остър меч в ръка и дълги дни врагът заклет иска,
възправен сред безмеждната гора, замислен край митичната река.
И както той замислено стоеше, ей Джаберуока с огнени очи
цвифейки във леса довтасал беше, рикае, мята снопове лучи.
Напред! Назад! Напред! Удри! Режи!
Свистеше мечът остър в синий вдух.
Остави звяра мъртъв да лежи, препусна бързо коня остроух.
„Уби ли Джаберуока, сине мой? Ела в прегръдките ми, храбра младост!
О, славен ден, охей! Охей! Охой!“
Той скачаше и цвифеше от радост...
Бе сгладне и честлинните комбурси тарляха се и сврецваха във плите;
съвсем окласни бяха тук щурпите и отма равапсатваха прасурси.
*Превод на български: Стефан Гечев