Zdravo.
Zovem se Simon.
Znate kako vam ljudi govore, ako imate tremu dok ste na sceni,
zamislite da su ljudi u publici goli?
Kao da je to nešto zbog čega bi trebalo da se osećate bolje.
No, razmišlljala sam -
zamišljati sve vas gole u 2018. se čini nekako čudnim i pogrešnim.
Kao, svi se svojski trudimo da prevaziđemo takve stvari,
pa nam je potreban novi metod da se nosimo sa tim,
ako se unervozimo na sceni.
I ja sam shvatila da bih zaista volela
kad bih mogla da posmatram vas onoliko koliko vi posmatrate mene -
samo da se sve malčice uravnoteži.
Stoga, kad bih imala mnogo više očiju,
onda bi nam svima bilo veoma prijatno, zar ne?
Pa sam tokom priprema za ovaj govor napravila sebi majicu.
(Zveckanje)
(Smeh)
Oči za lutke.
Bilo mi je potrebno 14 sati
i 227 očiju za lutke da napravim ovu majicu.
A biti u stanju da vas posmatram koliko vi posmatrate mene
je zapravo samo deo razloga zašto sam ovo napravila.
Drugi deo je kako bih mogla ovo da uradim.
(Oči za lutke zveckaju)
(Smeh)
Dakle, pravim gomilu sličnih stvari.
Vidim problem i izumim nekakvo rešenje za njega.
Na primer, pranje zuba.
To je nešto što svi moramo da radimo i što je nekako dosadno,
i niko zaista ne uživa u tome.
Da ima sedmogodišnjaka u publici,
bili bi u fazonu: „To!"
Dakle, šta ako biste imali mašinu da to radi za vas?
(Smeh)
Nazivam je...
Nazivam je: „Četkica kacigom".
(Smeh)
(Zujanje robotske ruke)
(Smeh)
(Aplauz)
Dakle, moju četkica-kacigu preporučuje nula od deset zubara,
i definitivno nije izvršila revoluciju u svetu stomatologije,
ali je u potpunosti promenila moj život.
Zato što sam napravila ovu četkica-kacigu pre tri godine
i kada sam je završila,
otišla sam u dnevni boravak, postavila kameru
i snimila snimak od sedam sekundi nje na delu.
A do sad,
radi se o prilično uobičajenoj savremenoj bajci
o devojci koja nešto objavi na internetu,
internet munjevito zgrabi devojku,
na hiljade muškaraca krenu u pohod na odeljak za komentare
da je zaprose -
(Smeh)
Ona ih sve ignoriše, napravi Jutjub kanal
i nastavi da pravi robote.
Otad sam za sebe izdubila tu malenu nišu na internetu
kao izumiteljka beskorisnih mašina
jer kao što svi znamo,
najlakši način da budete najbolji u svojoj oblasti
jeste da izaberete veoma usku oblast.
(Smeh)
(Aplauz)
Dakle, vodim Jutjub kanal o mojim mašinama
i radila sam stvari poput šišanja kose dronovima -
(Zujanje drona)
(Smeh)
(Pad drona)
(Smeh)
(Zujanje drona)
(Smeh)
(Aplauz)
Preko mašine koja mi pomaže da se probudim ujutru -
(Budilnik)
(Smeh)
(Video) Simon: Uh!
Do ove mašine koja mi pomaže da iseckam povrće.
(Noževi seckaju)
Nisam inženjerka.
Nisam izučavala inženjering u školi.
Ali sam bila izuzetno ambiciozan đak dok sam odrastala.
U osnovnoj i srednjoj školi sam imala čiste petice
i bila sam đak generacije.
S druge strane,
borila sam se sa ozbiljnom tremom.
Ovo je imejl koji sam negde u to vreme poslala bratu.
„Ne razumeš koliko mi je teško da ti kažem,
da ovo priznam.
Toliko me je prokleto stid.
Ne želim da ljudi misle da sam glupa.
Sad počinjem i da plačem.
Dovraga."
I ne, nisam slučajno spalila kuću naših roditelja.
Ono o čemu pišem u imejlu i zbog čega sam toliko uznemirena
je što sam dobila četvorku na kontrolnom iz matematike.
Dakle, nešto se očigledno desilo odavde dovde.
(Smeh)
Jedna od tih stvari je bio pubertet.
(Smeh)
Bajno vreme zaista.
Međutim, štaviše,
zainteresovala me je izgradnja robota
i želela sam da sebe podučim o gvožđariji.
Međutim, izgradnja od gvožđarije, naročito ako ste sami svoj učitelj
je nešto što je zaista teško postići.
Velike su šanse za neuspeh,
i štaviše,
velike su šanse da se osećate glupo.
A to je bio moj najveći strah u to vreme.
Pa sam smislila postavku koja garantuje uspeh u 100 posto slučajeva.
S mojom postavkom, bilo bi skoro nemoguće ne uspeti.
A radilo se o tome da umesto da pokušavam da uspem,
pokušaću da sagradim neuspešne stvari.
I iako to tada nisam shvatala,
pravljenje glupih stvari je bilo zapravo prilično pametno
jer dok sam nastavila da učim o gvožđariji,
prvi put u mom životu,
nisam morala da se borim sa tremom.
I čim sam uklonila sav pritisak i očekivanja od sebe,
taj pritisak je brzo zamenjen entuzijazmom
i dozvolio mi je da se prosto igram.
Pa sam kao izumiteljka
zainteresovana za stvari sa kojima se ljudi muče.
Može se raditi o sitnicama, krupnim ili srednje-krupnim stvarima,
kao i nečemu poput držanja TED govora, koji čine čitav novi skup problema
koje mogu da rešim.
A identifikovanje problema je prvi korak u mom procesu
izgradnje beskorisne mašine.
Pa, pre nego što sam ovde stigla,
sela sam i razmislila o nekim mogućim problemima koje bih mogla da imam
tokom držanja ovog govora.
Zaboraviću šta da kažem.
Ljudi se neće smejati -
radi se o vama.
Ili nešto još gore,
da ćete se smejati na pogrešne stvari -
u redu je da se smejete na ovaj deo,
hvala vam.
(Smeh)
Ili, kad imam tremu, ruke počnu da mi se tresu
i veoma sam svesna toga.
Ili, da mi je šlic otvoren sve vreme
i da ste svi to primetili osim mene,
ali zatvoren je pa je tu sve u redu.
Međutim, nešto zbog čega sam zaista nervozna je podrhtavanje ruku.
Sećam se kad sam bila dete,
radeći izlaganja u školi,
zapisala bih beleške na parčetu papira
i stavila bih svesku iza papira
kako ljudi ne bi mogli da vide papir kako podrhtava.
A ja često držim govore.
Znam da je oko polovina vas u publici verovatno u fazonu:
„Izgradnja beskorisnih mašina je zaista zabavna,
ali kako je to na bilo koji način posao?"
A držanje govora je njegov deo.
A organizatori uvek stave čašu vode ispred vas na sceni
kako biste imali šta da popijete ako ožednite,
i ja uvek tako žarko želim da popijem tu vodu,
ali se ne usuđujem da podignem čašu
jer bi tada ljudi mogli da vide kako mi se ruke tresu.
Dakle, šta ako biste imali mašinu da vam doda čašu vode?
Prodato nervoznoj devojci u majici od lutkinih očiju.
Zapravo, moramo ovo da odložim jer imam pravu stvar -
(Zveckanje očiju za lutke)
Oh.
(Lupkanje)
(Smeh)
I dalje ne znam kako da ovo nazovem,
ali razmišljam u pravcu „uređaj: orbita za glavu"
jer rotira ovu platformu oko vas
i možete na nju da stavite bilo šta.
Možete da stavite kameru; dobijete slike čitave glave.
Dakle, to je poput - radi se o krajnje višenamenskoj mašini.
(Smeh)
U redu. Imam -
Mislim, možete na nju da stavite neke grickalice,
ako želite.
Ovde imam neke kokice.
I prosto stavite maličice ovako.
A potom želite -
nauka zahteva neke žrtve -
samo nešto kokica na podu.
Hajde da isprobamo čitav krug.
(Robot zuji)
(Smeh)
A onda imate rukicu.
Morate da podesite njenu visinu,
a to prosto radite sleganjem ramena.
(Smeh)
(Aplauz)
Ima rukicu.
(Ruka udara)
(Smeh)
(Aplauz)
Upravo sam oborila moj mikrofon,
ali mislim da smo dobro.
U redu. Takođe moram da sažvaćem kokicu,
pa, ljudi, ako biste mogli još malo da aplaudirate -
(Aplauz)
Dakle, radi se o nekakvom ličnom solarnom sistemu
jer sam milenijalka
i želim da se sve vrti oko mene.
(Smeh)
Nazad na čašu s vodom, zbog nje smo tu.
Dakle, obećavam - miislim, i dalje ima -
u njoj nema vode,
žao mi je.
Međutim, moram još malo da radim na ovoj mašini
jer i dalje moram da podignem čašu i stavim je na platformu,
ali ako vam se ruke malčice tresu,
niko neće da primeti
jer nosite prilično opčinjavajući komad opreme.
Dakle, sve je u redu.
U redu.
(Robot zuji)
(Pevanje)
O ne, zaglavio se.
Zar nije utešno da čak i roboti ponekad imaju tremu od nastupa?
Prosto se ponekad malčice zaglavi.
Prilično je ljudski od njih.
Oh čekajte, vratimo se malčice,
a onda -
(Čaša pada)
(Smeh)
Zar nije divno vreme da se bude živ?
(Smeh)
(Aplauz)
Dakle, koliko god da se moje mašine mogu činiti kao proste inženjerske smicalice,
čini se da sam nabasala na nešto veće od toga.
Radi se o izrazu užitka i poniznosti koji se često izgube u inženjeringu
a za mene je to bio način da naučim o gvožđariji
a da se moja trema ne ispreči.
Često me pitaju da li smatram da ću ikada izgraditi nešto korisno,
a možda jednog dana i hoću.
Ali ja to vidim ovako:
već jesam
jer sam samoj sebi izgradila ovaj posao
i to je nešto što nikad nisam mogla da isplaniram,
ili mogla -
(Aplauz)
To je nešto što nisam nikad mogla da isplaniram.
Umesto toga desilo se prosto jer sam bila uzbuđena zbog mog rada
i delila sam taj entuzijazam sa drugim ljudima.
Za mene to je istinska lepota kod pravljenja beskorisnih stvari
jer se radi o priznanju
da ne znate uvek koji je pravi odgovor.
I isključuje se onaj glas u glavi
koji vam govori da tačno znate kako svet funkcioniše.
I možda šlem sa četkicom nije odgovor,
ali bar postavljate pitanje.
Hvala vam.
(Aplauz)