שלום בני אנוש.
שמי מאט
ובדקות הבאות,
אתם עומדים להקשיב לי.
מואה, הא,הא,הא,הא.
סליחה, אני רק מתבדח.
זה הקול הרגיל שלי.
האם אי פעם קיבלתם הכוונה
מקול מסתורי של מחשב?
לא? מעולה!
אני רוצה לנסות משהו איתכם,
אבל אני לא יכול להגיד לכם מה יהיה בניסוי
מפני שאם אני אעשה את זה,
זה לא יעבוד.
אתם פשוט תצטרכו לבטוח בי.
זה הכל יהיה הגיוני לכם בקרוב,
בתקווה.
אם אתם יושבים,
תעמדו וקחו צעד אחורה.
עוד רגע, אני אבקש מכם להסתובב בריקוד,
אז תנו לעצמכם קצת מקום.
צריכים להזיז כמה רהיטים?
קחו את הזמן.
אני אחכה.
בספירה לשלוש,
אתם תתחילו לקפוץ על רגל אחת.
אתם מוכנים?
אחת,
שתיים,
שלוש!
קיפצו,
עבודה טובה!
אוקיי, בזמן שאתם עדיין קופצים,
אני רוצה שתתחילו עכשיו לנבוח כמו כלב.
וופ, וופ;
וואו, זו חתיכת נביחה!
ועוד כמה.
וופ, וופ, וופ.
ושלוש,
שתיים,
אחת,
עיצרו!
תרגישו חופשי לנוח ולשבת להרגע.
עכשיו , תחשבו על כמה זמן עבר
בין הרגע שאמרתי , "תתחילו!"
והתחלתם לקפוץ על רגל אחת
ועד הרגע שאמרתי, "עיצרו!"
תנחשו.
אני מחפש מספר מדוייק של שניות או דקות.
עכשיו, עם עט ונייר, כתבו את המספר.
סיימתם?
המספר האמיתי הוא למעשה 26 שניות.
האם הערכתם יותר מדי?
הסיכויים הם שכן.
אז, מה היה הגורם לזה?
הגורם היה תפיסת זמן.
למרות שאנחנו יכולים לעשות תחזיות מדהימות בדיוקן,
כשאנחנו חווים משהו חדש, שונה, או דינמי,
כמו קפיצה על רגל אחת
בזמן קבלת הוראות מקול במחשב,
או נגיד קפיצה ממטוס,
אנחנו מחשבים לעיתים קרובות לא נכון את הזמן שעבר.
מה שזה אומר, אם אתם קופצים באנג'י בפעם הראשונה,
הנפילה שלכם לתחתית אולי תראה כאילו היא לקחה 10 שניות
בזמן שהזמן המתועד אולי יראה
שהקפיצה ארכה 5.
הסיבה להבדל הזה היא
שבניגוד לנפילה הפיזית של הגוף שלכם למטה,
התפיסה של המוח שלכם לא עוקבת
אחרי קו ישר בין שתי נקודות.
כמה מדענים אפיל מאמינים
שהמוח שלכם עוקב אחרי קו מעוקל יותר
שתלוי בכמות המידע
שאתם מקבלים בזמן הנפילה.
לדוגמה, דייויד איגלמן,
מדען מוח במכללת ביילור לרפואה,
מאמין שתפיסת הזמן מושפעת מאוד
ממספר הזכרונות והמידע
שאתם מקליטים במוחכם.
כשיש לכם חוויה חדשה,
כמו קפיצה ממקפצה גבוהה בפעם הראשונה,
החושים שלכם מוגברים.
אתם מקבלים יותר פרטים
על המראות, הצלילים, והריחות
משאתם מקבלים בדרך כלל.
ואתם אוגרים יותר מידע במוח
בצורה של זכרונות.
אז, ככל שתשמרו יותר מידע במוח שלכם,
כמו הריח של הכלור כשקפצתם מהמקפצה הגבוהה
או הצבע של המים,
ככה התפיסה שלכם של הארוע ארוכה יותר.
שזה אומר, שמספר הזכרונות
והמידע שאתם מקליטים במוח
משפיע ישירות על כמה זמן
אתם מאמינים שהארוע התמשך.
האם אי פעם שמעתם אדם נזכר
איך זה להיות בתאונת דרכים?
למרות שתאונות דרכים נמשכות בדרך כלל שניות,
המעורבים אומרים רבות שהם הרגישו
שהתאונה לקחה הרבה יותר.
תפיסת הזמן יכולה גם להסביר
למה הילדות שלכם נראתה כאילו היא נמשכת לעד.
עד הבגרות, שנה יכולה לחלוף בשניה,
אבל ילדים אוגרים יותר מידע לתוך מוחותיהם.
זה קורה בגלל שהרבה מהחוויות שלנו
כילדים הם חדשים ולא מוכרים לנו.
הערמה של זכרונות מעובדים במוח
היא כה עבה שקריאתם גורמת לכם להאמין
שהחוויות שלכם כנראה לקחו לתמיד.
ובנוסף לזה, כשאתם בני חמש,
שנה אחת היא חמישית מהחיים שלכם.
אבל, כשאתם בני 25, שנה אחת היא 1/25,
מה שמשנה עוד יותר את תפיסת הזמן שלכם.
ואם אתם מבוגרים,
חשבו על טיול שעשיתם
לארץ רחוקה בפעם הראשונה.
האם השבועיים האלה שביליתם בחקירת הסביבה
לא נראו כאילו נמשבו יותר מ14 ימים?
למרות ששורשי תפיסת הזמן
גם במדע וגם בתאוריה,
היא מספקת שיעורים מעולים בשבילנו
על איך לחיות את חיינו.
אני בטוח שכולכם שמעתם
שאדם לא צריך לשבת על ספה
ולתת לחיים לחלוף על פניו.
ובכן, תפיסת הזמן אומרת לנו למה.
אם אתם קמים ומתערים בעולם
ויש לכם חוויות חדשות,
ואולי אפילו קופצים על רגל אחת
ונובחים כמו כלב,
אתם תתפסו את החיים שלכם מילולית
כאילו ארכו זמן רב יותר.