4300 évvel ezelőtt az ókori Sumerben
Ur városának legbefolyásosabb alakját a sivatagba száműzték.
Ő volt Enhéduanna.
A holdisten főpapnője volt, és egyben a történelem első ismert írója.
Száműzetése előtt 42 himnuszt és három elbeszélő költeményt írt –
és ezzel még nem volt vége a dolognak.
Enhéduanna 1700 évvel Szapphó,
1500 évvel Homérosz
és kb. 500 évvel a bibliai pátriárka, Ábrahám előtt élt.
Mezopotámiában született, a Tigris és Eufrátesz folyók közötti vidéken,
amely a világ első városainak és fejlett civilizációinak szülőhelye is.
Apja Sarrukín király volt, a történelem első birodalomépítője,
aki leigázta és közös zászló alá vonta a független mezopotámiai városállamokat.
Sarrukín északi sémi volt, akkád nyelven beszélt,
s az ősibb, déli sumer városok külhoni betolakodónak tekintették.
Gyakran fellázadtak, hogy visszaszerezzék függetlenségüket,
s ezzel bomlasztották az új dinasztiát.
Hogy áthidalja a kultúrák közti szakadékot,
Sarrukín főpapnőnek tette meg egyetlen lányát, Enhéduannát
a birodalom legfontosabb templomában.
A királyi család női tagjai vallási szerepeket játszottak,
s Enhéduanna mind sumer, mind akkád nyelven tudott írni-olvasni,
és számolni is.
A világ első írástípusa sumer könyvelési módszerként indult,
amely segítségével a kereskedők távolról kommunikálhattak úton lévő társaikkal.
A könyvelés piktogramrendszere írástípussá fejlődött
kb. 300 évvel Enhéduanna születése előtt.
Ez a korai írásrendszer, az ékírás
íróvesszővel puha agyagba rótt ék alakú jelekből állt.
Ám Enhéduanna előtt
az írástípust főleg nyilvántartásra és átírásra használták,
nem pedig arra, hogy írók eredeti műveket alkossanak vele.
Enhéduanna városa, Ur, 34 000 lakosú város volt, szűk utcákkal,
többszintes téglaházakkal, magtárakkal és öntözőrendszerrel.
Mint főpapnő, Enhéduanna irányította a gabonatárolást a városban,
templomszolgák százait vezette, szent álmokat értelmezett,
és ő volt a havi újhold-fesztivál
és a napéjegyenlőségekhez kapcsolódó ünnepek fő alakja is.
Enhéduanna célja volt, hogy egyesítse a régi sumer kultúrát
az újabb akkád civilizációval.
Hogy ezt elérje, 42 vallási himnuszt írt,
amelyek mindkét mitológia elemeit egyesítették.
Minden mezopotámiai város egy-egy istenség védelme alatt állt,
a himnuszok tehát az adott város istenségéhez szóltak.
A himnuszokban dicsérte a város templomát, magasztalta az isten tulajdonságait,
és elemezte az adott isten kapcsolatát a panteon többi istenségével.
Írásaiban emberibbé tette a hajdan oly távoli isteneket –
az istenek itt szenvedtek, küzdöttek, szerettek, és feleltek az emberek imáira.
Enhéduanna legértékesebb irodalmi művei a versek,
melyeket Inannához, a háború és vágy istennőjéhez írt,
aki az isteni, kaotikus energiát uralja, amely élettel tölti meg a világot.
Inanna minden formában szerette a szexualitás kifejeződését,
s olyan hatalmas volt, hogy átlépte a nemi határvonalakat,
akárcsak földi segítői: prostituáltak, eunuchok vagy épp női ruhás férfiak.
Enhéduanna Inannát helyezte a panteon csúcsára mint leghatalmasabb istent.
Inannához címzett ódáiban szerepel először az "én" névmás,
és itt használják először az írást mély, személyes érzelmek feltérképezésére.
Sarrokín király halála után
egy hadvezér kihasználta a trón megüresedését, és puccsot szervezett.
Mint az uralkodócsalád fontos tagja, Enhéduanna is célponttá vált,
s a hadvezér száműzte őt Urból.
Unokaöccse, a legendás sumer uralkodó, Narám-Szín
végül letörte a lázadást és visszahelyezte nagynénjét főpapnői tisztségébe.
Enhéduanna összesen 40 évig volt főpapnő.
Halála után istenné avatták,
költészetét terjesztették, tanulmányozták és előadták szerte a birodalomban
több mint 500 éven keresztül.
Versei hatottak az Ótestamentumra,
Homérosz eposzaira és a keresztény himnuszokra.
Enhéduanna öröksége ma is él az agyagtáblákon
amelyek kiállták az idő próbáját.