Schizofreni ble først identifisert for mer enn et århundre siden
men vi kjenner fremdeles ikke de nøyaktige årsakene.
Det er fortsatt en av de mest misforståtte og stigmatiserte sykdommene i dag.
La oss gå gjennom det vi vet - fra symptomer til årsaker og behandlinger.
Schizofreni anses å være et syndrom,
som betyr at det kan omfatte et utall relaterte lidelser -
- som har lignende symptomer, men varierende årsaker
Hver person med schizofreni har litt forskjellige symptomer,
og de første tegnene kan være lette å unngå - små personlighetsforandringer, -
- irritabilitet, eller en gradvis inngripen av uvanlige tanker.
Pasienter får vanligvis diagnosen etter debut av psykose,
som typisk oppstår sent i tenårene eller tidlig i 20-årene for menn,
og sent i 20-årene eller tidlig i 30-årene for kvinner.
Den første psykotiske episoden kan vises med vrangforestillinger,
hallusinasjoner og uorganisert tale og atferd.
Disse kalles positive symptomer,
som betyr at de opptrer hos personer med schizofreni,
men ikke i den generelle befolkningen.
Det er en vanlig misoppfatning at personer med schizofreni
har flere personligheter,
men disse symptomene indikerer en forstyrrelse i tankeprosessene,
heller enn en manifestasjon av en annen personlighet.
Schizofreni har også negative symptomer.
Dette er egenskaper som er redusert hos personer med schizofreni,
som f.eks. motivasjon, uttrykk for følelser eller tale.
Det finnes også kognitive symptomer, som konsentrasjonsvansker,
å huske informasjon og å foreta valg.
Så hva er det som forårsaker en psykotisk debut?
Det er sannsynligvis ikke én enkelt grunn, men en kombinasjon
av genetiske og miljømessige risikofaktorer som bidrar.
Schizofreni har noen av de sterkeste genetiske koblingene -
blant alle psykiatriske sykdommer.
Selv om ca. 1 % av befolkningen har schizofreni,
har barn eller søsken av personer med schizofreni ti ganger
så stor sjanse for å utvikle sykdommen, og en identisk tvilling
av en med schizofreni har 40 % sjanse
for å bli rammet.
Ofte vil nære slektninger av personer med schizofreni
utvise mildere versjoner av trekk som assosieres med
sykdommen, men ikke i så stor grad at det trenger behandling.
Flere gener spiller nesten helt sikkert en rolle,
men vi vet ikke hvor mange, eller hvilke gener.
Miljøfaktorer som eksponering for visse virus i tidlig barndom kan
øke sjansen for å utvikle schizofreni,
og noe rusmiddelbruk, inkludert marihuana,
kan trigge en psykotisk debut
hos svært mottakelige individer
Disse faktorene påvirker ikke alle på samme måte.
For de med veldig lav genetisk risiko,
vil ingen mengder eksponering for miljømessige risikofaktorer
føre til at de utvikler schizofreni; for de med veldig høy risiko,
kan moderat tilleggsrisiko være tungen på vektskålen.
De antipsykotiske medisinene som brukes for å behandle schizofreni har hjulpet
forskere med å jobbe bakover for å spore tegnene til sykdommen i hjernen.
Tradisjonelle antipsykotika blokkerer dopaminreseptorer.
De kan være veldig effektive for å redusere positive symptomer,
som kobles til for mye dopamin i bestemte hjernebaner.
Men de samme medisinene kan gjøre negative symptomer verre,
og vi har funnet ut at negative symptomer ved schizofreni kan knyttes
til for lite dopamin i andre hjerneområder.
Noen personer med schizofreni viser tap av nevrale vev,
og det er uklart hvorvidt denne atrofien er et resultat av sykdommen
i seg selv, eller medikamentindusert undertrykkelse av signalføring.
Heldigvis søker nye generasjoner av antipsykotika å adressere
noen av disse problemene ved å rette seg mot flere nevrotransmittere,
som serotonin i tillegg til dopamin.
Det er klart at det ikke er ett enkelt transmittersystem som
er ansvarlig for alle symptomer, og fordi disse medisinene påvirker
signalføring i hele hjernen og kroppen, kan de ha andre
bivirkninger som vektøkning. Til tross for disse
komplikasjonene kan antipsykotika være veldig effektive,
særlig når de kombineres med andre intervensjoner,
som kognitiv atferdsterapi. Elektrosjokkterapi, til tross
for kortvarig lindring, kommer også tilbake som en effektiv behandling,
særlig når andre alternativer har feilet.
Tidlig intervensjon er også ekstremt viktig.
Etter måneder eller år med ubehandlet psykose,
kan enkelte psykoser bli en del av personligheten hos noen.
Samtidig kan de umenneskeliggjørende stigmaene som følger diagnosen
forhindre at personer søker hjelp.
Personer med schizofreni oppfattes ofte
som farlige, men det er faktisk mer sannsynlig at de blir
ofre for vold, enn voldsutøvere.
Riktig behandling kan også redusere sannsynligheten for vold
relatert til schizofreni.
Det er derfor opplysning - for pasienter, deres familier og lokalsamfunn
hjelper med å viske ut stigma og forbedre tilgang på behandling.