Els sistemes vius existeixen des de fa uns quants milions d'anys
i existiran molts més.
Al món viu no hi ha abocadors.
En canvi, els materials flueixen.
El residu d’una espècie és el menjar d’una altra;
l’energia la proporciona el sol;
tot creix i després mor;
i els nutrients tornen al sòl de forma segura.
I Això funciona.
Tanmateix, els humans
hem adoptat un enfocament lineal:
agafem, fabriquem i llencem.
Apareix un telèfon nou.
Doncs, ens desfem del vell.
La nostra rentadora s'espatlla.
Doncs, ens en comprem una altra.
Cada vegada que ho fem, reduïm un subministrament de recursos finit
i, sovint, produïm residus tòxics.
A llarg termini. això no pot rutllar.
Llavors, què podria rutllar?
Si acceptem que el model cíclic del món viu funciona,
podem canviar la nostra manera de pensar,
perquè nosaltres també fem servir una economia circular?
Comencem pel cicle biològic.
Com poden els nostres residus generar diners en lloc de reduir-los?
Si replantegem i redissenyem els productes i els components
i els seus envasos,
podem crear materials segurs i compostables
que ajudin que creixin més coses.
Com es diu als films:
«Cap recurs s'ha desaprofitat en l'elaboració d'aquest material».
Què passa amb les rentadores, els telèfons mòbils i les neveres?
Sabem que no es biodegraden.
Aquí parlem d’un altre tipus de replantejament:
una forma de reciclar metalls valuosos, polímers i aliatges
de forma que mantinguin la seva qualitat i continuen sent útils
més enllà de la curta vida útil dels productes individuals.
I si els béns d’avui esdevinguessin els recursos de demà?
Comercialment, té sentit.
En lloc de la cultura de llençar i substituir que coneixem,
adoptaríem la de retornar i renovar
on els productes i components es dissenyen per ser desmuntats i regenerats.
Una solució podria ser replantejar-nos la nostra manera de veure la propietat.
I si no posseíssim mai les nostres tecnologies?
Simplement les prestem als fabricants.
Ara, ajuntem el cicle biològic amb el tècnic.
Imagineu que poguéssim dissenyar productes que tornarien als fabricants,
reutilitzaríem els seus materials tècnics
i les seves parts biològiques augmentarien el valor agrícola.
Imagineu que els productes es fabriquen i transporten amb energia renovable.
Seria un model que fomentaria la prosperitat a llarg termini.
I la bona notícia és que ja hi ha empreses
que comencen a adoptar aquesta forma de treballar.
Però l’economia circular no consisteix en què un fabricant canviï un producte.
Es tracta que totes les empreses interconnectades
que formen la nostra infraestructura i economia
es posin d'acord.
Es tracta d’energia.
Es tracta de replantejar-se el mateix sistema operatiu.
Tenim una oportunitat fantàstica per obrir perspectives i horitzons nous.
En lloc de quedar-nos atrapats en les frustracions del present,
amb creativitat i innovació,
podem replantejar-nos i redissenyar de debò el nostre futur.
Traduït per Anastasiya Horyacheva Revisat per Josep M. Agustí