Samadhi
yra senovės sanskrito kalbos žodis, kuriam nėra modernaus atitikmens.
Tai yra pagrindinis iššūkis kuriant filmą apie Samadhi.
Samadhi nurodo kažką, kas negali būti suvokta proto lygmenyje.
Šis filmas yra tiesiog išorinis išsireiškimas mano paties vidinės kelionės.
Tikslas yra ne išmokyti jus apie Samadhi, ar pateikti informaciją jūsų protui, bet
įkvėpti jus tiesiogiai atrasti savo tikrąją prigimtį.
Samadhi yra aktualus dabar labiau nei bet kada.
Esame tokiame istorijos etape, kur ne tik pamiršome Samadhi, bet ir pamiršome
tai ką mes pamiršome.
Ši užmarštis yra Maya, savasties iliuzija.
Kaip žmonės, dauguma mūsų gyvename pasinėrę kasdieniniame gyvenime, mažai galvodami, kas mes
kodėl mes esame čia, arba kur mes einame.
Dauguma mūsų, niekada nesuvokėme tikrojo savęs
Sielos, arba kaip Buddha vadino annata
- tai, kas neturi pavadinimo ar pavidalo, anapus, už suvokimo ribų.
To pasekoje, mes tikime, kad esame šie riboti kūnai.
Mes gyvename baimėje, sąmoningai arba nesąmoningai, kad ribota struktūra, kuria mes
tapatiname su savimi, numirs.
Šiandieniniame pasaulyje dauguma žmonių kurie užsiima religinėmis ar dvasinėmis
praktikomis, tokiomis kaip joga, malda, meditacija, giedojimas ar bet kokiais kitais ritualais
praktikuoja metodus, kurie yra sąlygoti.
Tai reiškia, kad jie yra tik dalis ego sumanymo.
Paieškos ir veiklos nėra problemos, o mąnymas, kad jūs radote atsakymą kažkokioje
išorinėje formoje, yra problema.
Dvasingumas, savo labiausiai paplitusiu pavidalu, nesiskiria nuo patologinio mąstymo
kuris vyksta visur.
Tai tolimesnis proto maišymas.
Daugiau žmogaus darymas, o ne žmogaus buvimas.
Ego konstruktas nori daugiau pinigų, daugiau galios, daugiau meilės, daugiau visko.
Tie, einantys vadinamuoju dvasiniu keliu, trokšta būti labiau dvasingi, labiau budrūs, labiau ramūs,
labiau taikūs, labiau apsišvietę.
Pavojus jums žiūrint šį filmą yra tas, kad jūsų protas norės pasiekti Samadhi.
Net labiau pavojinga yra tai, kad jūsų protas gali galvoti jog jau pasiekė samadhi.
Kai yra noras pasiekti kažką, galite būti tikri, kad tai yra veikiantis ego konstruktas
Samadhi yra ne apie pasiekimą ar kažko daugiau pridėjimą sau.
Suvokti Samadhi yra išmokti mirti prieš mirštant.
Gyvenimas ir mirtis yra kaip Yin ir Yang - neatsiejamas tęstinumas.
Be galo atsiskleidžiantis, be pradžios ir be pabaigos.
Kai mes atstumiame mirtį, mes taip pat atstumiame gyvenimą.
Kai tiesiogiai patiri tiesą apie tai kas esi, daugiau nebėra baimės gyventi ar mirti.
Mūsų visuomenė ir mūsų kultūra, mums sako kas mes esame
ir tuo pačiu metu mes esame vergai, gilesnės pasąmonės biologinių troškimų ir nenorų, kurie valdo mūsų pasirinkimus.
Ego konstruktas yra nieko daugiau, nei impulsas pasikartoti.
Tai tiesiog kelias, kurį energija vieną kart pasirinko, ir energijos tendencija imtis to
kelio vėl, nepaisant ar tai teigiama, ar neigiama organizmui.
Yra be galo daug atminties ar proto lygmenų, spiralių spiralėse.
Kai jūsų sąmonė susitapatina su šiuo protu ar ego konstruktyvu, ji susieja jus su socialiniu
poveikiu, kurį jūs galite vadinti matrica.
Yra ego išraiškų, kurias mes galime suvokti, bet ta nesąmoninga dalis, tos
pasęnusios jungtys, pirminės egzistencinės baimės, kurios iš tikrųjų yra visos mašinos varomoji jėga.
Begaliniai būdai griebtis link malonumo ir išvengti skausmo yra išaukštinami į
patologinį elgesį .... Mūsų darbas .... mūsų santykiai .... mūsų įsitikinimai, mūsų pačių
mintys, ir visas mūsų gyvenimo būdas.
Kaip galvijai, dauguma žmonių gyvena ir miršta pasyviai pavergti, maitinantys savo gyvenimą matricai.
Mes gyvename gyvenimus užrakintus į siaurus šablonus.
Gyvenimus dažnai pripildytus daug kančios, ir mums niekada nepasirodo, kad mes iš tikrųjų galime
tapti laisvi.
Yra įmanoma paleisti gyvenimą, kuris buvo paveldėtas iš praeities,
kad gyventum tą, kuris laukia, kol išsireikš per vidinį pasaulį.
Mes visi gimstame į šį pasaulį su biologiškai sąlygotom sudėtim, bet be savęs suvokimo.
Dažnai, kai jūs žiūrite į mažamečio akis, nėra jokių savasties pėdsakų, tik šviesi tuštuma.
Asmuo, kuriuo vienas užauga, yra kaukė dėvima virš sąmonės.
Šekspyras sakė: "Visas pasaulis yra scena, ir visi vyrai ir moterys yra tik žaidėjai".
Pabudusio žmogaus sąmonė šviečia pro asmenybę, pro kaukę.
Kai jūs esate pabudę, nevirstate susitapatine su savo charakteriu.
Jūs netikite, kad esate kaukės, kurias jūs dėvite.
Bet ir nenustojate atlikinėti savo vaidmenį.
Kai mes susitapatine su mūsų charakteriu, mūsų personažu
tai yra Maya, savasties iliuzija.
Samadhi yra pabudimas iš savo veikėjo sapno, gyvenimo žaidime.
2400 metų po to, kai Platonas parašė "Valstybė", žmonija vis dar ieško
išėjimo iš Platono olos.
Iš tiesų, mes galbūt dabar dar labiau sukaustyti iliuzijomis, nei bet kada anksčiau.
Platonas parūpino Sokratą apibūdinti grupę žmonių, kurie gyveno prirakinti oloje visą savo gyvenimą,
priešais tuščią sieną.
Viskas, ką jie galėjo pamatyti, tai buvo šešėliai ant sienos, nuo dalykų praeinančių priešais
laužą, kuris buvo už jų.
Šis lėlių teatras tampa jų pasauliu.
Pasak Sokrato, šešėliai buvo taip arti, kaip tik kaliniai galėtų kada nors pamatyti realybę.
Net po to, kai jiems papasakojo apie išorinį pasaulį, jie ir toliau manė, kad šešėliai buvo viskas, kas yra.
Net jeigu jie įtarė, kad ten buvo kažkas daugiau, jie nenorėjo palikti to, kas buvo pažįstama.
Žmonija šiandien yra kaip tie žmonės, kurie tik matė šešėlius ant urvo sienos.
Šešėliai yra analogiški mūsų mintims.
Mąstymo pasaulis yra vienintelis pasaulis, kurį mes žinome.
Bet yra kitas pasaulis, kuris yra anapus mąstymo.
Anapus dualistinio proto.
Ar esate pasiruošę palikti urvą, palikti viską ką žinojote, kad atrastumėte kas iš tikrųjų esate?
Norint patirti Samadhi, būtina nukreipti dėmesį nuo šešėlių,
tolyn nuo minčių, link šviesos.
Kai žmogus yra pripratęs tik prie tamsos, tada jis turi palaipsniui priprasti prie šviesos.
Kaip ir prisitaikant prie bet kokios naujos paradigmos, tai užima laiko ir reikalauja pastangų,
ir noro atrasti kąžką naujo, taip pat atmesti kažką seno.
Protas gali būti sulygintas su spąstais sąmonei, labirintu arba kalėjimu.
Tai nereiškia, kad esate kalėjime, jūs esate kalėjimas.
Kalėjimas yra iliuzija.
Jeigu jūs tapatinatės su iliuziniu savimi, tada jūs esate miegantis.
Kai suvokiate kalėjimą, jei jūs kovojate norint ištrūkti iš iliuzijos, tada jūs elgiatės
su iliuzija, lyg ji būtų reali ir jūs vis tiek liekate užmigęs, išskyrus dabar sapnas tampa košmaru.
Jūs gaudysite ir bėgsite nuo šešėlių amžinai.
Samadhi yra pabudimas iš sapno, jog esate atskiras aš arba egoistiškas darinys.
Samadhi yra pabudimas iš susitapatinimo su kalėjimu, kurį vadinu aš.
Jūs niekada iš tiesų negalite būti laisvas, nes kur tik eisite, ten bus jūsų kalėjimas.
Pabudimas yra ne apie proto ar matricos atsikratymą, bet priešingai: kai esate
nesusitapatinę su tuo, tada galite visiškai patirti gyvenimo žaismą, mėgaujantis
spektakliu tokiu, koks jis yra, be troškimų ar baimių.
Senovės mokymuose tai buvo vadinama dievišku Leila žaidimu: žaismas dvilypume.
Žmogaus sąmonė yra tęstinumas.
Vienam kraštutinume, žmonės yra susitapatine su materialiuoju aš.
Kitam kraštutinume yra Samadhi, savęs ištirpdymas.
Kiekvienas žingsnis tęstinume link Samadhi, atneša mažiau kančios.
Mažiau kančios nereiškia, kad gyvenime nebėra skausmo.
Samadhi yra anapus skausmo ir malonumo dvilypumo.
Tai reiškia, kad yra mažiau proto, mažiau savarankiškai kuriamo pasipriešinimo bet kam,
kas atsiskleidžia, ir tas pasipriešinimas yra tai, kas sukuria kančią.
Samadhi suvokimas bent vieną kartą, leidžia jums pamatyti, kas yra kitoje tęstinumo pusėje.
Pamatyti, kad yra kažkas kita, nei materialus pasaulis ir savi interesai.
Kai yra tikrasis savasties struktūros išformavimas Samadhi būsenoje, nebėra jokios egoistiškos minties,
jokio savęs, jokio dvilypumo, nors vis dar aš esu, annata ar jokios asmenybės.
Toje tuštumoje yra Prajna pradžia arba išmintis.
Supratimas, kad vidinis aš
yra žymiai toliau už dvilypumo žaismą, toliau už visą tęstinumą.
Vidinis aš yra amžinas, nekintantis, visada dabartyje.
Nušvitimas yra pirmapradės spiralės susijungimas, nuolat besikeičiantis pasireiškiantis pasaulis
arba lotosas, kuriame atsiskleidžia laikas, su jūsų amžina būtybe.
Jūsų vidinė jungčių sistema auga kaip amžinai besiskleidžianti gėlė, kol jūs atsitapatinate su savastimi,
tapdami gyvu tiltu tarp laiko pasaulio ir amžinybės.
Paprasčiausiai suvokiant vidinį aš, yra tik savo kelio pradžia.
Dauguma žmonių turės atrasti ir prarasti Samadhi daugybę kartų meditacijoje,
iki kol jie galės integruoti ją į kitus gyvenimo aspektus.
Nėra neįprasta sužinoti nuodugnias įžvalgas į savo būties prigimtį, meditacijos
ar savęs tyrinėjimo metu, tik tam, kad suprasti sau dar kartą, kad vėl krentu atgal į senus įpročius, pamirštant
tiesą to, kas iš tikrųjų esu.
Suvokti, kad ramybė ar tuštumą kiekvienoje gyvenimo kryptyje, kiekvienoje savasties išraiškoje,
yra tapti tuštuma, šokančia kaip visa materija.
Ramybė nėra kažkas atskiro nuo judėjimo.
Tai nėra priešingybė judėjimui.
Samadhyje ramybė yra pripažinta esanti tapati su judėjimu, būsena yra tapati tuštumai.
Tai yra beprasmiška protui, nes protas atsiranda iš dvilypumo būties.
Rene Descartes, Vakarų filosofijos tėvas, yra garsus dėl pasakymo: "Aš mąstau, todėl aš esu"
Jokia kita frazė aiškiau neapima civilizacijos nuopolio ir visuotinio
susitapatinimo su šešėliais ant olos sienos.
Dekarto klaida, kaip ir klaida beveik visų žmonių, buvo esminės būties prilyginimas mąstymui.
Pradžioje savo garsiausių traktatų, Dekartas rašė, kad beveik viskuo galima abejoti,
jis gali abejoti savo jausmais, ir net savo mintimis.
Taip pat Kalama Sutra paskaitoje Buda sakė, kad norint išsiaiškinti tiesą,
turi abejoti visomis tradicijomis, raštais, mokymais ir visu savo proto turiniu ir jausmais.
Abu šie vyrai pradėjo su dideliu skepticizmu, tačiau skirtumas buvo tas, kad Dekartas nustojo
gilintis mąstymo lygmenyje, o Buda nėrė gilyn.
Jis prasiskverbė anapus giliausių proto lygmenų.
Galbūt, jei Dekartas būtų prasiskverbęs anapus savo mąstančio proto, jis būtų supratęs savo tikrąją prigimtį
ir Vakarų pasaulio sąmonė šiandien būtų labai skirtinga.
Vietoj to, Dekartas apibūdino galimybę apie blogio demoną, kuris galėtų mus išlaikyti po iliuzijos uždanga.
Dekartas neatpažino šio blogio demono tokio, koks jis buvo.
Kaip filme Matrica, galėtume visi būti prijungti prie kokios sudėtingos programos, maitinančios mums iliuzinį svajonių pasaulį.
Filme, žmonės nugyvendavo savo gyvenimus matricoje, kol kitame lygmenyje jie
buvo paprasčiausios baterijos, maitinančios savo gyvenimo jėga mašinoms, kurios naudojo jų energiją saviems tikslams.
Žmonės visada nori kaltinti kažką, bet ne save, dėl pasaulio būklės ar dėl savo pačių nelaimingumo.
Nesvarbu, ar tai asmuo, ar konkreti grupė ar šalis, religija ar kokia nors kontroliuojanti Illuminati
kaip Dekarto blogio demonas, arba juslios mašinos matricoje.
Ironiškai, demonas, kurį Dekartas įsivaizdavo, labai panašiai apibrėžė jį patį.
Kai jūs suprantate Samadhi, tampa aišku, kad yra kontrolierius, yra mašina,
blogio demonas siurbiantis tavo gyvenimą diena po dienos.
Ta mašina esi tu.
Tavo savasties struktūra yra sudaryta iš daug mažų sąlygotų sub-programų arba mažų šeimininkų.
Vienas mažas bosas trokšta maisto, kitas trokšta pinigų, kitas statuso, pozicijos, jėgos,
sekso, intymumo.
Kitas nori sąmoningumo ar dėmesio iš kitų.
Neperdedant - norai yra neriboti, ir niekada nebus visiškai patenkinti.
Mes praleidžiame daug laiko ir energijos dekoruodami savo kalėjimus, pasiduodami spaudimui pagerinti
savo kaukes, ir šerdami mažuosius viršininkus, darydami juos dar galingesniais.
Kaip narkomanai, kuo labiau mes stengiamės patenkinti mažuosius bosus, tuo daugiau galų gale trokštame.
Kelias į laisvę, nėra savęs tobulinimas, ar kažkoks savo rutinos patenkinimas,
bet tai yra rutinos atsisakymas apskritai.
Kai kurie žmonės bijo, kad pažadinus savo tikrąją prigimtį reikš, kad jie praras savo individualumą ir
gyvenimo malonumą.
Tiesą sakant, yra priešingai; unikalus sielos individualizavimas gali būti išreikštas tik
kai sąlygotas aš yra įveiktas.
Kadangi mes liekame užmigę matricoje, dauguma mūsų niekada nesužino, ką siela iš tikrųjų nori išreikšti.
Kelias į Samadhi įtraukia meditaciją, kurioje yra stebimas sąlygotas aš; tas kuris keičiasi,
ir suvokimas savo tikrosios prigimties; tai kas nesikeičia.
Kai priartėji prie savo ramybės taško, savo esybės šaltinio, tada lauki tolimesnių instrukcijų
be jokių reikalavimų apie tai, kaip turėtų pasikeisti tavo išorinis pasaulis.
Ne mano valia, bet aukštesniąja valia bus padaryta.
Jei tik protas bando pakeisti išorinį pasaulį, kad atitiktų kažkokią idėją - koks tavo
manymu turėtų būti kelias, tai tarsi bandymas pakeisti vaizdą veidrodyje manipuliuojant atspindžiu.
Kad vaizdas veidrodyje šypsotųsi jūs akivaizdžiai negalite manipuliuoti atspindžiu,
jūs turite suvokti save, kas yra autentiškas atspindžio šaltinis.
Kai jūs suvokiate autentišką save, tai nereiškia, kad kažkas išorėje būtinai turi pasikeisti.
Pasikeičia sąmoninga, protinga, vidinė energija arba Prana, kuri yra išlaisvinama iš
sąlygotų modelių ir tampa galima būti sielos nukreipta.
Gali atpažinti sielos tikslą tik tada, kai galėsi stebėti sąlygotą save ir jo amžinus siekius,
ir juos paleisti.
Graikų mitologijoje, buvo sakoma, kad dievai pasmerkė Sizifą kartoti beprasmišką užduotį visai amžinybei.
Jo užduotis buvo amžinai stumti rieduly į kalną tik tam, kad jis vėl nuriedėtų žemyn.
Prancūzų egzistencialistas ir Nobelio premijos laimėtojas, autorius, Albertas Kamiu, pamatė Sizifo
situaciją, kaip metaforą žmonijai.
Jis uždavė klausimą: "Kaip mes galime rasti prasmę šioje absurdiškoje egzistencijoje? ".
Kaip žmonės, mes plušame be galo, statydami rytojui, kuris niekada neatvyksta,
ir tada mes mirštame.
Jei mes tikrai suvokiame šią tiesą, tada mes arba išeisime iš proto, jei mes susitapatine su mūsų egoistiškom asmenybėm,
arba mes pabusime ir tapsime laisvi.
Mums niekada nepavyks išorinėje kovoje, nes tai yra tik mūsų vidinio pasaulio atspindys.
Kosminis pokštas, situacijos absurdiškumas tampa aiškus,
kai yra visiškai nesėkmingas egoistiško savęs bandymas pabusti per savo beprasmiškus siekius.
Zen yra posakis, "Prieš nušvitimą kapok medieną, nešiok vandenį.
Po nušvitimo kapok medieną, nešiok vandenį".
Prieš nušvitimą reikia ridenti kamuolį į kalną,
po nušvitimo taip pat reikia ridenti kamuolį į kalną.
Kas pasikeitė?
Vidinis pasipriešinimas, tam kas yra.
Pasipriešinimo buvo atsisakyta, arba verčiau tas kuris priešinosi, suvokė esantis netikras.
Individuali valia ar individualus protas, ir dieviška valia ar aukštesnysis protas, yra suderinti.
Samadhi galiausiai yra visų vidinių pasipriešinimų atsisakymas - visiems besikeičiantiems reiškiniams,
be išimčių.
Tas, kuris sugeba suvokti vidinę ramybę, nepriklausomai nuo aplinkybių, pasiekė tikrąjį Samadhi.
Atsisakai pasipriešinimo ne todėl, kad pasmerki vieną ar kitą dalyką, bet tam,
kad tavo vidinė laisvė nepriklausytų nuo išorės.
Svarbu paminėti, kad kai mes priimame realybę tokia kokia ji yra, tai nebūtinai reiškia,
kad mes nustojame veikti pasaulyje, arba tampame medituojantys pacifistai.
Iš tikrųjų, gali būti teisybė priešingai; kai mes esame laisvi veikti, nevaromi nesąmoningų motyvų,
tada yra įmanoma veikti lygiagrečiai su Tao, su visa vidine jėga už mūsų.
Daugelis ginčysis, kad norint pakeisti pasaulį ir pasiekti taiką, mes turime kovoti dar sunkiau,
su mūsų suvokiamais priešais.
Kovoti už taiką yra tarsi šaukti už tylą; tai tiesiog sukuria dar daugiau to, ko jūs nenorite.
Šiomis dienomis yra karų prieš viską: karas prieš terorą, karas prieš ligas, karas prieš badą.
Kiekvienas karas, iš tikrųjų yra karas prieš mus pačius.
Kova yra dalis kolektyvinės iliuzijos.
Mes sakome, kad norime taikos, bet ir toliau išrenkame lyderius, kurie užsiima karais.
Mes meluojame sau sakydami, kad mes esame už žmogaus teises,
bet ir toliau perkame produktus pagamintus vergišku darbu.
Mes sakome, kad norime švaraus oro, bet ir toliau teršiame.
Mes norime, kad mokslas išgydytų mus nuo vėžio, bet nekeičiame save naikinančių žalingų įpročių,
kurie padaro mus labiau tikėtinus susirgti.
Mes apgaudinėjame save, kad skatiname geresnį gyvenimo būdą.
Mes nenorime matyti mūsų paslėptų dalių, kurios pasmerkia mus kančiai ir mirčiai.
Tikėjimas, kad mes galime laimėti karą prieš vėžį, alkį, terorą, ar bet kokį priešą, kuris buvo sukurtas
mūsų pačių mąstymo ir elgesio, iš tikrųjų leidžia mums ir toliau apgaudinėti save,
kad mes neturime keisti savo veikimo principų šioje planetoje.
Revoliucija pirmiausia turi įvykti vidiniame pasaulyje.
Tik tada, kai mes tiesiogiai galėsime pajusti gyvenimo spiralę viduję, išorinis pasaulis susiderins su Tao.
Iki tol, viskas ką mes darysime prisidės prie jau proto sukurto chaoso.
Karas ir taika kyla kartu begaliniame šokyje; jie yra vienas tęstinumas.
Viena pusė negali egzistuoti be kitos.
Kaip šviesa negali egzistuoti be tamsos, ir viršus negali egzistuoti be apačios.
Pasaulis atrodo nori šviesos be tamsos, pilnatvės be tuštumos, laimės be liūdesio.
Kuo labiau protas įsitraukia, tuo labiau pasaulis tampa suskaidytas.
Kiekvienas sprendimas, kuris kyla iš egoistiško proto, yra varomas minties, kad yra problema,
ir kad sprendimas tampa dar didesne problema negu, ką jis bandė išspręsti.
Kam tu priešinies, tas tęsiasi.
Žmogaus išradingumas sukuria naujus antibiotikus tik tam, kad rastų vis gudresnę gamtą, stiprėjančiom bakterijom.
Nepaisant geriausių mūsų pastangų vykstančioje kovoje, vėžio paplitimas iš tikrųjų didėja,
badaujančių žmonių skaičius pasaulyje nuolat auga, teroristinių išpuolių skaičius pasaulyje toliau didėja.
Kas negerai su mūsų metodais?
Kaip Burtininko mokinys iš Gėtės poema, mes ėmėmės griebtis didele galia,
bet neturite išminties jį Turėti.
Problema yra ta, kad mes neturime suprasti įrankis, kad mes naudojame.
Mes nesuprantame žmogaus protas ir jo tinkamas vaidmuo ir paskirtis.
Krizė yra gimęs iš ribotos kondicionieriai būdas, kuriuo mes galvojame, kaip mes manome, ir
Patirti gyvenimą.
Mūsų racionalizmas buvo apiplėštas mums mūsų gebėjimas atpažinti ir patirti išmintį
Daugelis senovės kultūrų.
Mūsų egoic mąstymas apiplėšė mums galimybę pajusti gylį ir didelį šventumą
gyvenimo, gyvenimo numinosity ir suvokti, visiškai skirtingų lygių sąmonės,
kurie dabar beveik prarado žmonijai.
Senovės Egipto tradicijos, Neters buvo archetipiniai formos, kurių charakteristikos
galėtų būti įkūnyta tiems, kurie išgrynintas jų fizines ir dvasines įstaigos tokiu būdu
kad jie buvo tinkami į namus aukštesnius sąmonės.
Originali Neter arba dieviškasis principas Šio išmintis buvo žinomas kaip Totas ar Tehuti.
Dažnai vaizduojamas kaip raštininko su galva paukštis arba Ibis, ir atstovaujama kilmę
Visų žinios ir išmintis.
Totas gali būti apibūdinta kaip kosminės principo mąstymo ar minties.
Totas davė mums kalbą, sąvokas, rašymo, Matematika ir visi menai ir apraiškos
proto.
Tik tie, kurie išgyveno specialius mokymus buvo leista prieiti prie Totas šventa žinias.
Iš Totas knyga yra ne fizinis knyga, bet yra Akashic arba eterinis išmintis karalystė.
Legenda pasakoja, kad Totas žinios buvo giliai paslėptas slaptoje vietoje per kiekvieną
žmogus, ir buvo saugomas aukso Gyvatė.
Tipiška arba daugiamečiai mitas gyvatės arba drakonas saugo lobis yra vienas, kad
persmelkia daugelį kultūrų ir buvo vadinamas vardais, pavyzdžiui, kundalini Šakti, chi, Šventoji
dvasia, ir vidinė energija.
Auksinė gyvatė yra egoic konstruktas kuris yra surišta ir vidinių energijos ir tol, kol
ji yra įvaldę ir įveikti, siela niekada negalės pasiekti tikrąją išmintį.
Sakoma, kad Totas knyga atnešė nieko, bet kančios kiekvienam asmeniui,
skaityti ją, nors jie būtų rasti paslaptis pačių ir visa, kas paslėpta dievų
per žvaigždžių.
Ką reikia suprasti, kad knyga atnešė kenčia kiekvienam asmeniui, jį perskaityti, bet
ego, kad bandė jį kontroliuoti.
Egipto tradicija atsibudo sąmonės buvo atstovaujama Ozyris.
Be šio pažadintas sąmonės, bet žinios ar suprasti gautas ribotą savęs
Būtų pavojinga, atjungtas nuo didesnės išmintis.
Horo akis turėjo būti atidarytas.
Ezoterinė tai reiškia, kad mes čia panašus į labiau susipažinę istorija apie "
patenka "Edeno sode.
Iš Totas knyga lygiuojasi į žinių knyga apie gėrį ir blogį, kurio vaisių Adomas ir Ieva
buvo gundomas valgyti.
Žmonija žinoma jau valgyti Uždraustasis vaisiai, jau atidarė Totas knyga ir
buvo išvaryti iš sodo.
Gyvatė yra metafora pirmapradis spiralės, kuri tęsiasi nuo mikrokosmo į
Visata.
Šiandien žaltys gyvena kaip jūs.
Tai egoic protas išreikštas pasireiškia Pasaulio.
Mes niekada turėjo galimybę tiek daug žinios.
Mes atvyko giliai į materialaus pasaulio, net rasti vadinamąją Dievo dalelė, bet
mes dar niekada nebuvo labiau ribotas, daugiau nieko nežino kas mes esame, kaip gyvename, ir mes ne
suprasti mechanizmą, pagal kurį mes sukuriame kenčia.
Mūsų mąstymas sukūrė pasaulį, nes ji yra dabar.
Kai mes ženklinti kažką kaip gera ar bloga, arba sukurti pirmenybę mūsų nuomone, tai yra dėl
į atėjimo į savijautai egoic struktūrų ar savarankiškai interesus.
Tirpalas negali kovoti už taiką arba užkariauti gamtą, bet tiesiog pripažinti
tiesa; kad labai egzistavimas ego struktūra sukuria dvilypumą, atskiriamos
savarankiškai ir kita, mano ir tavo, žmogus ir gamta, vidinė ir išorinė.
Ego yra smurtas; ji reikalauja barjerą, riba nuo kito, kad būtų.
Be ego nėra karas prieš ką nors.
Nėra puikybė, nėra overreaching Gamta sukurti pelną.
Šie išoriniai krizės mūsų pasaulyje atspindi rimtas vidiniai krizes; mes nežinome, kas
mes esame.
Mes visiškai tapatinama su mūsų egoic identitetas, suvartojama baimių ir sumažinti
išjungtas nuo mūsų tikrosios prigimties.
Lenktynės, religijų, šalys, politiniai ryšiai, bet grupė, mes priklausome, visi sustiprinti
Mūsų egoic tapatybes.
Beveik kiekvienas grupė, kuri egzistuoja planetoje šiandien nori reikalauti savo perspektyvą, kaip tiesa
ir teisinga, kaip ir mes individualiu lygiu.
Teigdamas tiesą kaip savo, grupės įamžina savo egzistavimą tame pačiame
būdas, kad ego arba savarankiškai struktūra apibrėžia Pati prieš kitą.
Dabar labiau nei bet kada skirtingų realybių ir poliarizuoti tikėjimo sistemų yra bendrai apie egzistuojančią žemės.
Tai įmanoma skirtingi žmonės patiria visiškai skirtingos mintys ir emocinis
reakcijos į tas pačias išorės reiškinius.
Tokiu pačiu būdu, Samsara ir nirvaną dangus ir pragaras, yra du skirtingi matmenys, einantys
tas pats pasaulis.
Įvykis, kuris gali atsirasti apokaliptinis vieną asmuo, gali būti vertinamas kaip palaiminimo į kitą.
Taigi, kas tampa akivaizdu yra tai, kad jūsų išorinis aplinkybės neturi įtakos jūsų
vidinis pasaulis, bet tikru būdu.
Suvokti Samadhi yra tapti Savaeigė ratas, tapti savarankiška A pas visata
save.
Jūsų gyvenimo patirtį nepriklauso keičiasi reiškinius.
Analogija gali būti padarytos su Metatron kubą.
Metatron minima įvairiose senovės krikščionių, Islamo ir žydų kalbomis, ir yra archetypally
susijusi su Egipto Neter Totas, taip pat kaip Hermes Trismegistus Graikijoje.
Metatron yra glaudžiai sujungtas su Žodį iš keturių raidžių.
Tetragrammaton'o yra pagrindinė geometrinė modelis, šablonas arba pirminė Emanācija
fizinės realybės, kuri buvo vadinama Dievo ar logotipus žodis.
Čia mes matome dviejų matmenų atstovavimą Figūros, bet jei pažvelgti tam tikru būdu,
matote tris D kubą.
Kai pamatysite kubą, niekas nepasikeitė paveiksle, bet jūsų protas papildė nauja
dimensiją į savo matymo.
Dimensija ar viena perspektyva yra tiesiog iš vis pratinami prie naujos būdu nesvarbu
suvokti pasaulį.
Pamatęs, kad samadhi tampame be perspektyvos, arba laisvai kurti naujas perspektyvas, nes
nėra savarankiškai investuoti arba pridedamas prie ypač požiūriu.
Didžiausi protai žmonijos istorijoje dažnai turi atkreipė dėmesį į lygių minties nepriklausančių ribotas
savarankiškai struktūra.
Einšteinas sakė: "teisingai įvertinti žmogaus yra nustatomas visų pirma priemonės
ir jausmas, kurį jis pasiekė išsivadavimą nuo savęs. "
Taigi, tai ne todėl, kad mąstymas ir buvimas iš savęs yra blogai, mąstymas yra nuostabus
priemonė, kai protas yra tarnybos į širdį.
Be Vedantos jis sakė, kad protas daro geras tarnas, bet prastas meistras.
Ego nuolat filtrai realybę per Kalba ir etiketės, ir nuolat vertinti.
Pirmenybę vieną dalyką virš kito.
Kai protas ir juslės yra jūsų meistras, jie sukurs begalinį kančias, neribotos
troškimas ir baimė, fiksavimo mus į matrica mąstymo.
Jei norite suprasti, Samadhi, nereikia teisti Jūsų mintys, kaip gera ar bloga, bet rasti iš
kas esate prieš minties, iki patikrinimo jausmus.
Kai visi etiketės nukrito tai galima pamatyti dalykus tokius, kokie jie yra.
Tą akimirką, kai vaikas yra pasakyta, ką paukštis yra jei jie mano, kad tai, ką jie pasakė, tada jie
niekada pamatyti paukštį ir vėl.
Jie mato tik savo mintis.
Dauguma žmonių galvoja, kad jie yra laisvi, sąmoningi ir miega.
Jei manote, kad jau miega, tada kodėl tu darytum sudėtingą darbą pasiekti
ką jūs manote jūs jau turite?
Prieš tai tampa įmanoma pažadinti, tai reikia pripažinti, kad esate miega, gyvenamasis
matricoje.
Patikrinti savo gyvenimą sąžiningai, be gulėti sau.
Ar galite sustabdyti savo robotų, pasikartojantis gyvenimo modeliai, jei norite?
Ar galite sustabdyti Ieškau malonumą ir išvengti skausmas, jūs priklausomas nuo tam tikrų maisto produktų, veiklos,
žaidimuose?
Ar jūs nuolat vertinti, kaltinti, kritikuoti sau ir kitiems?
Ar jūsų protas be paliovos ieškoti stimulo ar jūs visiškai įvykdė tiesiog yra
tyloje?
Ar tu reaguoji į tai, kaip žmonės galvoja apie tave?
Ar jūs ieško patvirtinimo, teigiamą armatūros?
Ar jūs kažkaip sužlugdyti situacijas savo gyvenimas?
Dauguma žmonių patirsite savo gyvenimą į pačiu būdu šiandien, nes jie bus rytoj ir
metų nuo dabar, ir dešimt metų nuo dabar.
Kai pradėsite pastebėti, savo robotas-kaip Gamta jums tapti labiau miega.
Jūs pradėsite atpažinti problemos gylį.
Jūs esate visiškai ir visiškai miega, Lost sapne.
Kaip Platono oloje gyventojų, dauguma kas tai išgirsti tiesą nebus pasirengę arba
gali pakeisti savo gyvenimą, nes jie yra prisirišę prie savo pažįstamus modelius.
Mes dedame pateisinančių mūsų modelius, užkasti galvas smėlyje, o ne
susiduria tiesą.
Mes norime, kad mūsų gelbėtojais, bet mes nesame pasirengę keltis į save kryžiaus.
Kokie esate pasiruošęs mokėti būti laisvas?
Suprantu, kad jei jūs pakeisite savo vidinį pasaulį, jūs turite būti pasirengę pakeisti išorinį gyvenimą.
Jūsų senas struktūrą ir jūsų senas tapatybė turi tampa negyvas dirvožemis, iš kurių naujų augimo ateina.
Pirmasis žingsnis į pabudimo yra suvokti, kad mes yra identifikuojami su matricos
žmogaus protas, su kauke.
Kažkas mumyse turi išgirsti šią tiesą ir būti roused iš savo snaudulio.
Yra jūsų dalis, kažkas nesenstantis, kad visada pažinę tiesą.
Proto matrica atitraukia mus, linksmina mums, verčia galo daro, reikalaujantis, suvokti,
kurį troškimas ir baimė ciklą su nuolat keičiasi formas, išlaikant mus nuo žydėjimo
mūsų sąmonėje, mūsų Kintamumas pierworodztwo kuris yra Samadhi.
Patologinė mąstymas yra tai, ką eina normaliai gyvenimas.
Jūsų dieviška esmė tampa pavergtas, identifikuoti su ribota savęs struktūros.
Didysis išmintis, kad kas esate tiesa palaidotas giliai savo esybe.
J. Krishnamurti pasakė: "Tai ne priemonė Vienas sveikatai turi būti gerai sureguliuota iki A
giliai serga visuomenė. "
Identifikacija su egoic galvoje yra Ligos ir Samadhi yra vaistas.