„Jocul Antonimelor”
Pentru Patricia Maisch
Astăzi eu și elevii mei jucăm Jocul Antonimelor
cu un vers din Emily Dickinson. Viața mea a rezistat
unei arme încărcate, începe, și am scris-o pe tablă,
făcând pauze ca ei să spună antonimele:
A mea, A ta
Viață, Moarte
A rezistat? Va rezista
Un, Mulți
Încărcat, Gol
Armă?
Armă
Pentru un moment, la fel ca cel dintre
fulger și tunet, copiii s-au holbat la mine,
și apoi a venit, o rafală, o furtună de răspunsuri -
Floare, zice unul. Nu, Carte, spune altul. Ce prostie,
strigă altul, opusul unei arme e o pernă. Sau poate
o îmbrățișare, dar nu o carte, clar nu e o carte. Simultan,
ceilalți și-au adunat gândurile
și deodată e un concurs de strigăte. Nimeni nu e de acord,
pentru fiecare elev există un răspuns. E un cântec,
o rugăciune, o promisiune am vrut să zic, precum o verighetă, și
mai târziu un bebeluș. Sau cum se numește persoana ce ajută la naștere?
O moașă? Da, o moașă. Nu, e greșit. Greșești
atât de mult încât nu vei mai avea vreodată dreptate. E o șoaptă, o stea,
e când spui te iubesc în palmă și apoi atingi
urechea cuiva. Ești nebun? Ești președintele
din Țara Proștilor? Ar trebui să fii, Când sunt alegerile?
E un ursuleț de pluș, o sabie, o piersică perfectă, perfectă,
Revino la prima idee, e o floare, un trandafir alb.
Când sună soneria, mă întind după o gumă de șters, dar o fată
mi-o ia din mână. Nu s-a decis nimic, îmi spune,
Nu am terminat încă. Las toate răspunsurile
pe tablă. În următoarea zi unii dintre ei
nu își mai vorbesc, sunt în tabere.
Există un club al florii. Și un club al pisicii. Și doi băieți
se numesc bulgării de zăpadă. Restul au rămas
la jocul original, adică să încerce să scrie
ceva precum o poezie.
E un diamant, e un dans,
Opusul unei arme, e un muzeu în Franța.
E luna, e o oglindă,
e sunetul unui clopot și ascultătorul.
Cearta începe din nou, mai multe țipete, și în final
apare un club nou. Pentru prima dată încerc să îi provoc.
Poate că toți aveți dreptate, spun eu.
Ei bine, poate. Poate e tot ce am spus.
Poate e tot ce nu am spus. Cuvintele și spațiile pentru cuvinte.
Se uită unii la alții acum. E tot din această
cameră
și din afara camerei și de pe stradă și din cer.
E tot ce e în campus și la mall, și toți oamenii
ce așteaptă la spital. Și la poștă. Și, da,
e și o floare. Toate florile. O întreagă grădină.
Opusul unei arme e oriunde o îndrepți.
Nu scrie asta pe tablă, spun ei. Scrie doar poem.
Moartea ta va trece prin multe poeme goale.