Kiekvienas iš mūsų praras
ar jau prarado kažką, be ko kasdien neapsieitume.
Žinoma, kalbu apie mūsų raktus.
(Juokas)
Juokauju.
Iš tiesų, noriu pakalbėti apie vieną iš svarbiausių mūsų pojūčių: regėjimą.
Kiekvienas iš mūsų kasdien praranda truputį gebėjimo
sufokusuoti savo akis
iki kol to padaryti išvis nebegalime.
Šį susirgimą vadiname presbiopija,
ir ji paveikia du milijardus pasaulio žmonių.
Taip, teisingai. Aš pasakiau milijardus.
Jei nesate girdėję apie presbiopiją,
ir susimąstėte, „Kur tie du milijardai žmonių?“,
Štai užuomina prieš man pasakojant detaliau.
Tai priežastis, dėl kurios žmonės nešioja skaitymo akinius ar lęšius.
Pradėsiu pasakodamas apie sufokusavimo gebėjimo praradimą,
kuris veda iki presbiopijos.
Ką tik gimę, mes gebėjome sufokusuoti
šešių su puse centimetro atstumu,
jei tik to būtume norėję.
Įpusėję trečią dešimtį, gebėjimas fokusuoti sumažėjęs perpus.
Apie 10 centimetrų,
bet skirtumas ne toks didelis, kad tą pastebėtume.
Priartėję šeštą dešimtį.
arčiausiai, kiek galime sufokusuoti yra 25 cm,
gal net toliau.
Dabar šis prarastas gebėjimas fokusuoti
paveikia artimo atstumo užduotis, skaitymą,
kai amžius pasiekia 60 metų,
metro spinduliu niekas nėra ryšku.
Šiuo metu dalis iš jūsų turbūt galvoja,
skamba nekaip, tačiau jis kalba apie pavyzdžius,
tik tuos žmones, kuriems išsivystys presbiopija.
Bet ne, kai kalbu apie jus, turiu omeny visus iš jūsų,
jei dar neturite presbiopijos, kažkada turėsite.
Tai šiek tiek neramina.
Tenoriu priminti, kad presbiopija egzistavo visą žmonijos istoriją,
ir mes išbandėme skirtingus būdus tai spręsti.
Pradžiai, įsivaizduokite, kad sėdite prie stalo, skaitote.
Jei jums presbiopija,
tai gali atrodyti šiek tiek panašiai.
VIskas netoliese, kaip šis žurnalas, liesis akyse.
O dabar problemos sprendimai.
Pirmiausia, skaitymo akiniai.
Jų jęšiai vienos laužiamosios galios,
suderinti arti esantiems objektams išryškinti.
Tačiau tolimi objektai būtinai liesis,
dėl ko turėsite nuolat
užsidėti ir nusiimti akinius.
Šiai problemai išspręsti
Bendžaminas Franklinas išrado „dvigubus skaitymo akinius“.
Šiandien jie vadinami daugiafunkciniais
ir su jais jis galėjo per viršų žiūrėti į tolį,
o pro apačią matyti arti.
Šiandieną taip pat turime progresinius lęšius, kurie panaikina
ribą, keisdami laužiamąją galią iš viršaus į apačią.
Abiejų trūkumas yra tai,
kad kažkuri dalis regos lauko būna nematoma dėl to,
kad jis padalinamas tarp viršaus ir apačios štai taip.
Suprasti, kodėl tai problema,
padės, jei įsivaizduosime, kad lipame kopėčiomis ar laiptais.
Pažiūrime žemyn, kur žengsime žingsnį, bet vaizdas liejasi.
Kodėl jis liejasi?
Kai žvelgiame žemyn pro artimo žiūrėjimo lešį, tačiau
kitas žingsnis yra jau toliau nei per ištiestą ranką,
ką mūsų akys jau supranta kaip tolį.
Kitas sprendimas, kurį paminėsiu, mažiau paplitęs ir randamas
kontaktiniuose lęšiuose ir lazerio chirurgijoje,
vadinamas monomatymu.
Tai – kai dominuojanti akis pritaikoma matymui į tolį,
o kita akis žiūrėjimui arti.
Mūsų smegenys gudriai sudėlioja ryškiausius
kiekvienos akies vaizdus į visumą,
tačiau abi akys mato šiek tiek skirtingai,
todėl sunku binokuliariškai suprasti atstumą.
Tad kur tai mus veda?
Sugalvojome nemažai sprendimų, tačiau
nė vienas iš jų gerai nepakeičia natūralaus fokusavimo.
Nė su vienu negalime žvelgti ir matyti
visiškai sufokusuotai.
Bet kodėl?
Kad paaiškintume tai,
turime pažvelgti į žmogaus akies anatomiją.
Akies dalis, leidžianti fokusuoti skirtingus atstumus,
vadinama kristaliniu lęšiu.
Lęšį supa raumenys, galintys paveikti jo formą,
kas ir nulemia fokusavimo galios pakitimą.
Kas nutinka, kai žmogui pasireiškia presbiopija?
Pasirodo, kristalinis lęšis sustandėja
iki momento, kai jis daugiau nebekeičia formos.
Jei prisiminsime visus anksčiau išvardintus sprendimus,
pastebėsime, kad jie turi šį tą bendro vieni su kitais,
bet ne su mūsų akimis,
ir kad jie visi yra statiški.
Tai tarsi optinis pirato su medine koja atitikmuo.
Koks būtų modernios prostetinės kojos atitikmuo?
Kelias pastarąsias dešimtis buvo greitai vystomi
taip vadinami, „derinami fokusavimo lęšiai“.
Yra kelios skirtingos rūšys.
Mechaniškai keičiami Alvarezo lęšiai,
deformuojami skysti lęšiai ir
elektroniškai perjungiami skysti kristaliniai lęšiai.
Tenka susitaikyti su kompromisu, bet
jie nešykšti vizualinės patirties.
Pilno vaizdo matymas ryškus bet kokiu atstumu.
Puiku. Lęšiai, kurių mums reikia, jau yra.
Problema išspręsta, ar ne?
Ne taip greitai.
Derinamų fokusavimo lęšių sprendimas ne toks paprastas.
Lęšiai niekaip negali nustatyti, kokį atstumą sufokusuoti.
Mums reikia akinių,
kurie žiūrint į tolį, tolimus objektus ryškintų,
o kai žiūrime arti,
artimus objektus sufokusuotų mūsų matymo lauke,
apie tai mums negalvojant.
Stanforde pastaruosius keliarius metus dirbau
kurdamas būtent tokį išmanų efektą lęšiuose.
Mūsų prototipas remiasi virtualios ir papildytos realybės technologijomis
atstumui vertinti.
Turime akies sekiklį, galintį nustatyti, kuria kryptim akis fokusuoja.
Su dviem galime atlikti žvilgsnio krypties trianguliaciją
fokusavimo įvertinimui.
Dėl viso pikto, patikimumui padidinti,
pridėjome nuotolio jutiklį.
Jutiklis – tai kamera, žiūrinti į pasaulį
ir pranešanti objektų atstumus.
Vėlgi galime panaudoti žvilgsnio kryptį atstumui nustatyti
antrą kartą.
Tuomet apjungiame du nustatytus atstumus
ir taip atnaujiname derinamų fokusavimo lęšių galią.
Kitas žingsnis buvo ištestuoti mūsų prietaisą su žmonėmis.
Atsirinkome apie 100 turinčių presbiopiją, kurie testavo prietaisą,
o mes vertinome jų veiksmingumą.
Tuomet ir įsitikinome, kad autofokusuojantys akiniai yra ateitis.
Mūsų dalyviai galėjo matyti aiškiau ir fokusuoti greičiau
ir jie manė, kad tai paprasčiau ir geriau
nei jų esamos regos korekcijos.
Paprastai kalbant, autofokusavimas,
kitaip nei statinės korekcijos, veikia bekompromisiškai.
Tačiau nenoriu užbėgti įvykiams už akių.
Man ir mano kolegoms dar liko daug ką nuveikti.
Pavyzdžiui, mūsų akiniai yra šiek tiek –
(Juokas)
stamboki, ar ne?
Viena to priežasčių yra tai, kad naudojame stambesnius komponentus,
kurie skirti tyrimams ar pramoniniam vartojimui.
Kita yra tai, kad viską turime prisegti,
nes esami akies sekimo algoritmai neturi mums reikiamo patikimumo.
Taigi, judant toliau,
nuo tyrimų aplinkos iki startuolio, ketiname
būsimus autofokusuojančius akinius
galiausiai padaryti panašius į įprastus akinius.
Kad tai nutiktų, turėsime stipriai pagerinti
akies sekimo sprendimo tvarumą.
Taip pat reikės parinkti smukesnius ir veiksmingesnius lęšius ir elektroniką.
Taigi, netgi su mūsų esamu prototipu, šiandien
parodėme, kad fokusavimo derinimo lęšių technologija
lenkia tradicinius statinės korekcijos sprendimus.
Taigi, tai tik laiko klausimas.
Gana aišku, kad artimoje ateityje,
nebereikės sukti galvos, kuriuos akinius dėvėti ir kada,
mes galėsime susikoncentruoti į svarbius dalykus.
Ačiū.
(Plojimai)