V bližini črne luknje se prostor in čas obnašata zelo nenavadno,
ker so črne luknje najbrž najbolj nemirne točke v vesolju.
Ta reka ponuja čudovito analogijo tega, kar se dogaja
s prostorom in časom, ko se približujemo črni luknji.
Tu v zgornjem toku reke voda teče zelo počasi.
Predstavljajmo si, da teče 3 kilometre na uro,
jaz pa lahko plavam 4 na uro, torej
zmorem plavati hitreje od toka in zlahka izplavam.
Toda ko gremo naprej, ko sledimo toku
proti slapu v daljavi, reka teče hitreje in hitreje.
(šumenje reke)
Predstavljajte si, da sem se odločil skočiti v reko prav na robu slapov.
Voda teče veliko hitreje, kot lahko plavam.
Zato, ne glede na to, kaj bi naredil,
ali koliko močno bi se trudil,
ne bi mogel plavati nazaj proti toku.
Neizogibno bi me odneslo proti robu in izginil bi v slapovih.
(šumenje vode)
Enako se zgodi v bližini črne luknje,
ker prostor vse hitreje in hitreje teče proti črni luknji.
Dobesedno se snov, ta prostor, v katerem se nahajam,
prelije čez rob v črno luknjo.
Na zelo posebni točki, imenovani horizont dogodkov,
prostor s svetlobno hitrostjo pada v črno luknjo.
Sama svetloba, ki potuje s 300.000 km na sekundo,
ni dovolj hitra, da bi pobegnila,
in celo svetloba bo izginila v črno luknjo.
(šumenje slapov)
(zvok ptic in žuželk)
Ko padate v črno luknjo, prek horizonta dogodkov,
če ste takrat obrnjeni z nogami naprej,
vaše noge pospešujejo hitreje kot vaša glava,
zato se raztegnete in skoraj dobesedno postanete špaget.
V trenutku, ko se znajdete prav v središču,
se naše razumevanje fizikalnih zakonov poruši.
Naša najboljša teorija prostora in časa, Einsteinova teorija splošne relativnosti,
pravi, da prostor in čas postaneta neskončno ukrivljena,
da središče luknje postane neskončno gosto.
Ta del luknje se imenuje singularnost
in na tem mestu se naše razumevanje vesolja ustavi.