Paar aastat tagasi avastasin ma
ehitustööstuse tumeda poole.
2006. aastal viisid noored Katari tudengid
mind vaatama sisserännanute töölaagreid.
Sellest ajast saadiks olen ma end tööliste õiguste teemaga kursis hoidnud.
Viimase 6 kuu jooksul on Ühendemiraatides
peatatud või tühistatud enam kui 300 pilvelõhkuja ehitus.
Nende hoonete ja uudiste taha on
peidetud lepinguliste ehitustööliste lood.
1,1 miljoni ehitustöölise.
Need peamiselt India, Pakistani, Sri Lanka
ja Nepaali töölised riskivad kõigega,
et teenida elatist oma peredele kaugel kodumaal.
Vahendajale makstakse tuhandeid dollareid.
Saabudes leiavad nad end aga töölaagrites,
kus ei pole ega konditsioneeri ning nende passid on ära võetud.
On kerge süüdistada kohalikke võime,
kuid 99% neist saab tööd erasektorilt
ja seega oleme me samamoodi, kui mitte rohkem vastutavad.
On tekkinud grupid nagu Buildsafe UAE,
kuid tööliste hulgad on liiga suured.
2008. aasta augustis
teatasid Ühendemiraatide ametnikud,
et 40% riigi 1098 töölaagrist oli rikkunud
esmaseid tervise- ja tööohutusnõudeid.
Eelmisel suvel protesteeris üle 10 000 töölise
palkade mittemaksmise,
toidu halva kvaliteedi ja ebasobivate elamistingimuste pärast
Ja siis tuli majanduskriis.
Kui tööandjad on läinud pankrotti,
kuna nad on ülemäära võlgu nagu kõik,
lähevad asjad kaotsi.
Dokumendid, passid
ja tööliste tagasisõidu piletid.
Tuhanded töölised on kõrvale heidetud.
Neil pole võimalust koju tagasi minna
ja pole mingit tõendit, et nad kunagi saabunud on.
Nad on ehitusmulli põgenikud.
Siin on küsimus ehitusspetsialistile,
arhitektile, insenerile, arendajale.
Kui sa tead, et midagi sellist toimub,
sest käime ehitusplatsidel igal nädalal,
kas sa oled siis inimõiguste rikkumises
kaasosaline või enesega rahul?
Heidame ökoloogilise jalajälje kõrvale.
Mõelgem hoopis eetilisele jalajäljele.
Mis kasu on
ehitada CO2-neutraalne, energiasäästlik hoone,
kui seda arhitektuurilist pärli ehitanud
tööjõud on ebaeetiline, parimal juhul?
Mulle on öeldud, et lähtun liiga kõrgest moraalist.
Kuid selle teema puhul
ei ole teist võimalust.
Ärgem unustagem kes maksab selle majanduskriisi eest.
Samal ajal, kui me muretseme järgmise kontoritöö pärast,
järgmise projekti pärast, et oma töölisi säilitada.
Ärgem unustagem neid mehi, kes päriselt surevad tööd tehes.
Aitäh.
(Aplaus)