Acum câțiva ani, ochii mi-au fost deschiși
de partea întunecată a industriei de construcţii.
În 2006, tinerii studenți din Qatar
m-au dus să văd taberele de muncitori imigranți.
Și de atunci, am urmărit problema drepturilor de muncă.
În ultimele șase luni, peste 300 proiecte de zgârie-nori
din Emiratele Arabe Unite au fost suspendate sau anulate.
În spatele acestor clădiri
se află soarta unor muncitori aflați sub contract.
1,1 milioane de muncitori.
În principal indieni, pakistanezi, srilankezi,
și nepalezi, acești muncitori riscă totul
pentru a trimite bani familiilor de acasă.
Plătesc unui intermediar mii de dolari pentru a ajunge acolo.
Iar când ajung, stau în tabere de muncă, fără apă,
fără aer condiționat și fără pașapoarte.
Deși e ușor să acuzăm autoritățile locale și naționale,
99% din aceste persoane sunt angajate de sectorul privat.
Astfel, și noi avem partea noastră de vină.
Organizații ca Buildsafe UAE și-au făcut apariția.
Dar numerele sunt pur şi simplu copleșitoare.
În august 2008,
reprezentanții UAE au precizat
că 40% din cele 1098 de tabere de muncitori
au încălcat normele minime de sănătate și siguranță împotriva incendiilor.
Și vara trecută, mai mult de 10 mii de muncitori
au protestat pentru neplata salariilor,
pentru calitatea foarte proastă a hranei și a locuințelor.
Apoi, s-a produs colapsul financiar.
Când contractanții au dat faliment
pentru că au avut datorii mari, la fel ca toată lumea,
totul s-a făcut dispărut:
documentație, pașapoarte,
și biletele către casă ale acestor lucrători.
În prezent, mii de muncitori sunt abandonați.
Nu există nicio cale de întoarcere acasă.
Și nu există nicio cale și nicio dovadă a sosirii.
Aceștia sunt refugiații crizei financiare.
Întrebarea e, ca profesionist în construcții,
ca arhitect, inginer, proiectant,
dacă știi că se întâmplă aceste lucruri,
pentru că mergi pe șantier în fiecare săptămână,
ești indiferent sau ești complice
la încălcarea drepturilor omului?
Așa că hai să uităm de amprenta de carbon.
Să ne gândim la amprenta voastră etică.
La ce e bun
să construiești o clădire cu emisii de carbon zero, eficientă energetic,
când forța de muncă ce construiește această bijuterie arhitecturală
nu e folosită deloc într-un mod etic.
Recent mi s-a spus că am ales calea cea mai grea.
Dar, ca să fiu sincer, în acest caz,
nu există o altă modalitate.
Să nu uităm cine plătește cu adevărat prețul acestui colaps financiar.
Și în timp ce ne facem griji pentru următorul nostru job la birou,
și următorul design pe care-l putem obține,
să nu-i uităm pe acești oameni, care practic mor ca să muncească.
Vă mulțumesc!
(Aplauze)