ננאהואט, החלש באלי האצטקים, חלשלוש ומכוסה פצעונים,
נבחר ליצור עולם חדש.
כבר היו ארבעה עולמות, כל אחד הוקם על ידי "אל שמש," משלו,
וכל אחד בתורו, הושמד:
הראשון על ידי יגוארים, השני על ידי רוחות,
הבא על ידי גשם ואש, והרביעי על ידי שטפונות.
כדי לכונן שמש חמישית,
לורד קואצלקואט, ה"נחש המנוצה,"
ירד לעולם התחתון וחזר עם העצמות של האנשים הקודמים,
הזין אותן בדמו שלו כדי ליצור חיים.
אבל כדי שיהיה להם עולם לחיות בו,
אל נוסף היה חייב לזנק למדורה הגדולה ולהפוך לשמש החמישית.
אל ההזנה ואל האש בחרו את ננאהואט למשימה,
בעוד אל הגשם ואל ארבע העונות
בחרו מועמד משלהם: טקזיסטקט הגאה והעשיר.
ראשית, הנבחר היה צריך להשלים צום של ארבעה ימים וטקס הקזת דם.
אבל לננהאואט היו רק קוצי קקטוס כדי להקיז את דמו,
וענפי אשוח כדי לצייר עם מנחתו האדומה,
אבל הוא החליט לנסות כמיטב יכולתו.
בינתיים, טקזיסטקט נפנף בעושרו,
בשימוש באבני הירקן המופלאות ובענפים מעוטרים בנוצות קואצל ססגוניות
להצעת הדם שלו.
כשארבעה ימים חלפו, האש בערה גבוה.
טקזיסטקט הגאה ניגש ללהבות ארבע פעמים,
וארבע פעמים הוא נסוג בפחד.
ננאהואט הצנוע צעד קדימה.
האלים האחרים צבעו אותו בלבן גיר והדביקו עליו נוצות.
ללא היסוס, הוא זרק את עצמו לתוך הלהבות.
עיט שחור מאש עט מעל האש,
תפס את ננאהואט ונשא אותו לשמים.
שם, האל ואלת ההזנה רחצו אותו,
הושיבו אותו על כס מנוצה, ועטפו סרט אדום סביב ראשו.
בהשראת ננאהואט,
טקזיסטקט זרק את עצמו לתוך מה שנשאר מהאש: אפר קריר.
יגואר קפץ מעל בור האש, אבל לא היה יכול לשאת אז טקזיסטקט לשמים.
כשטקיזטקט הגיע לאופק, חבורת אלות הלבישה אותו בסחבות.
ועדיין, הוא זרח חזק בבהירות כמו ננאהואט.
אבל מאחר והראה הרבה פחות אומץ והרבה יותר גאווה,
אחד האלים הרים ארנבת וזרק אותה על פניו,
ועמעם את אורו.
אבל העולם החמישי עדיין לא הוקם.
ננאהואט, אל השמש, זרח במשך ארבעה ימים ברציפות
בלי לזוז בשמים כמו שכל האלים הקודמים זזו.
בחזרה בביתם, טאוטיבואקן, האלים החלו לדאוג.
הם שלחו נץ אובסידי כדי לשאול אותו מה לא בסדר.
ננאהואט ענה שממש כמו שהקריב את עצמו כדי להפוך לאל שמש,
הוא עכשיו צריך את הדם המזין של האלים האחרים
כדי לנוע בשמים.
זועם על ההצעה, אל השחר צעד קדימה וירה חץ באל השמש.
אל השמש ירה חזרה,
וחיצי הקטצל המנוצים שלו פגעו באל השחר בפנים,
והפכו אותו לקרה.
לפני שמישהו היה יכול לפעול בחיפזון,
האלים האחרים פנו אחד לשני ודנו במה לעשות.
כמובן, אף אחד לא רצה להקריב את עצמו,
אבל אף אחד גם לא רצה לפעול כמו אל השחר.
חוץ מזה, ננהאהואט קיים את הצד שלו בעסקה והזין את כדור הארץ --
איך יוכלו לסרב להזין אותו בתמורה?
הם זכרו איך אפילו טקזיסטקט החלשלוש
הצליח לבסוף לחקות את האומץ של ננהאהואט.
לבסוף, חמישה אלים אחרים הסכימו להקריב את עצמם.
אחד אחד, אל המוות דקר אותם בליבם בסכין אובסידי,
והציע את גופותיהם לאל השמש החדש.
כשהאל האחרון הקריב את עצמו,
לורד קטצלקואט נשף בגחלים של האש הגדולה בחזרה לחיים,
והשמש החלה לנוע בשמים לבסוף,
והביאה את העידן החמישי.
תודות לחלשלוש מחוצ'קן שאומץ ליבו נתן השראה לכל האלים האחרים,
השמש נעה במסלולה היומי,
הירח עם פני הארנב עוקב אחריה.