Herääminen
on seuraava luonnollinen vaihe ihmisen kehityksessä.
Herääminen on yksinkertaisesti oleellisen olemuksemme luonnon tunnistamista.
Se ei ole jokin outo, mystinen uskonnollinen kokemus,
joka on vain harvojen saatavilla.
Se on kaikkien saatavilla.
Olemme pohjimmiltaan jo täysin hereillä, täysin tietoisia.
Ja se on täysin rajatonta.
Todellinen luontosi on lähempänä
kuin se minuus, joka luulet olevasi.
Tietoisuus on maailmankaikkeuden perimmäinen todellisuus.
Seuraava askel tieteessä on nähdä, että tietoisuus on perustavanlaatuista.
Mitä herääminen edes on?
Selittäkää joku se minulle.
HERÄÄVÄ MIELI OSA 1: TUNNE ITSESI
Mitä on herääminen?
Kutsutpa sitä todelliseksi itseksi, välittömäksi itseksi tai ei-itseksi,
tai Buddha-luonnoksi, Tao- tai Kristus-tietoisuudeksi.
Sillä ei todella ole väliä.
Tässä elokuvassa aiomme kutsua sitä tietoisuudeksi.
Tietoisuus
ei ole minkään uskonnon omaisuutta.
Herääminen tai tietoisuuden ymmärtäminen
on kuin herääminen unesta.
Hahmosi uni
elämän näytelmässä.
Hahmojemme kautta
koemme maailman
kaikessa kauneudessaan ja rumuudessaan.
Voimme kutsua tätä elämän ja kuoleman kaksinaisuuden kokemukseksi.
Kuljemme ympyrää kiintyneenä hahmojemme
ajatuksiin ja tuntemuksiin.
Hyvä ja huono.
Sota ja rauha.
Valo ja pimeys.
Syntymä ja kuolema.
Kunnes heräämme ja huomaamme,
ettemme ole tämä hahmo.
KUTSU
Tässä elokuvassa esitämme sinulle kutsun
tulla kokemaan todellisen luontosi.
Suora kokemus, ilman järkeilyä...
Kuka sinä olet?
Toistamme tämän
kutsun eri tavoin.
Kun kysyt itseltäsi kuka olet,
anna kaiken olla juuri niin kuin on.
Älä käytä mieltäsi saadaksesi jotain tapahtumaan,
tai löytääksesi vastauksen mielen tasolla.
Älä myöskään yritä sivuuttaa mieltäsi.
Aikomuksenasi vain kokea suoraan kuka olet.
Antamalla mielen olla “en tiedä” -mieli.
Herääminen on vastaus kaikkiin maailman ongelmiin kaikilla tasoilla.
Kaikki maailman ongelmat johtuvat harhaluulosta.
Mielen perustavanlaatuisesta harhasta.
Harha on se, että minä olen tämä rajoitettu hahmo.
Kun elämme pienestä, erillisestä itsestämme käsin,
tyytymättömyys on aina läsnä.
Kyse voi olla suuresta tyytymättömyydestä kuten traumasta,
tai sitten vain tunteesta taustalla...
"Jokin ei ole oikein."
"Jotain on vialla." "Jotain puuttuu."
Silloinkin kun koen mielihyvää, tai saavutan jotain elämässäni,
Jopa silloin kun minulla on hyvä suhde.
Jos pysähdyn hetkeksi
tunnen tyytymättömyyttä,
kuin olisin eristetty jostakin.
Tämä tunne joka näyttäisi olevan
useimmilla ihmisillä, voi motivoida meitä
heräämään pienestä erillisestä itsestämme,
jonka luonto on eräänlainen eroahdistus.
Tällä rajoitetulla hahmolla on taipumus tarttua siihen mitä se haluaa.
Kyseessä on vain kokoelma ehdollistettuja malleja,
tavoitella sitä mitä se kaipaa tai yrittää työntää pois sen mitä se ei halua.
Se on loputon prosessi, jota voidaan kutsua nautinnon
tavoitteluksi ja tuskan välttelyksi.
Jos uskomme olevamme
tämä hahmo, ehdollistettu malli,
silloin me kärsimme ja luomme kärsimystä maailmaan.
Maailmasta tulee egoistisen tietoisuuden heijastus.
Heräämisen hyöty on se,
että sinä kärsit vähemmän
ja ihmiset ympärilläsi kärsivät vähemmän.
Ei ole epäilystäkään, että Jumalan ymmärtäminen
oli itselleni herätys.
Suurin herätys mitä olen koskaan kokenut.
Aivan kuin olisin ollut unessa 50 vuotta.
Kävellen ympäriinsä kuin robotti, tekemällä asioita joita minulle opetettiin
kun olin nuori. Tiedätkö, minulla oli valmis suunnitelma.
Hanki tyttöystävä, hanki auto, hanki työ, hanki talo, hanki puoliso.
Kaava, jonka mukaan luulin, että elämää kuuluisi elää.
Kunnes täytin 53 vuotta.
Tajusin, että vaikka olin tehnyt suurimman osan noista asioista
ja saavuttanut jonkin verran ammatillista menestystä,
sillä ei ollut merkitystä. Herätä 53-vuotiaana ja tajuta
että millään näillä asioilla
ei ollut merkitystä.
Olin järkyttynyt ymmärtäessäni mitä tämä kirjaimellisesti tarkoitti.
Kuinka turhaa se kaikki oli.
Kuka sinä olet?
Kun lopetat hahmollesi laaditun
käsikirjoituksen seuraamisen, joka
on peritty vanhemmilta, yhteiskunnalta
ja biologisen ehdollistumisen kautta,
peliin avautuu uusia ulottuvuuksia.
Avautuva polku
ei ole reitti määränpäähän.
Se on reititön polku
harhakuvitelmien riisumiseksi
päästäksesi juuri sinne, missä olet nyt.
Nimeni on Rupert Spira.
Puhun olennaisesta nondualismin
(ei-kaksinaisuus) ymmärtämisestä, joka on
kaikkien suurten uskonnollisten ja hengellisten perinteiden taustalla.
Kirjoitan ja johdan ohjattuja meditaatioita,
ja käyn keskusteluja, joiden tarkoituksena on johtaa
tämän ymmärryksen
kokemukselliseen tunnistamiseen.
Sen ymmärtämiseen, että
rauhaa ja onnea,
joita me kaikki kaipaamme
yli kaiken, ei voi koskaan
määritelmän mukaan löytää objektiivisesta kokemuksesta.
Sitä eivät voi koskaan tarjota esineet, aineet,
aktiviteetit tai suhteet.
Suosittelisin
sisäistämään tämän kunnolla,
jottei käytä loppuelämäänsä
etsien täyttymystä sieltä, mistä sitä ei voi löytää.
Jokainen, joka katsoo tätä elokuvaa katsoo sitä siksi, että
hän on joko ymmärtänyt tai oivaltanut,
että rauhaa ja onnea, jota he kaipaavat, ei voi löytää
objektiivisesta kokemuksesta,
ja ovat aloittaneet tutkimuksen todelliseen luontoonsa.
Se on tärkein tutkimus
jonka ihminen voi tehdä, ja se on tutkimus,
josta onnellisuutemme riippuu.
Elämäni suurin kysymys,
jonka uskoisin suurimman osan ihmisistä kysyvän itseltään jossain kohtaa on se,
että "Mitä järkeä tässä on?"
"Mikä on elämän tarkoitus?"
Yllätyksekseni minulle kerrottiin, että elämän tarkoituksella
ei ollut mitään tekemistä minkään tekemäni kanssa.
Kyse ei ollut työstäni,
ei urastani,
ei tuskin mistään fyysiseen elämääni liittyvästä.
Ne olivat osa elämääni, mutta ne eivät olleet elämän tarkoitus.
Elämäni tarkoitus, sellaisena kuin olen sen ymmärtänyt,
oli kokea kokea,
ilmaista, havainnollistaa ja täyttää
todellinen identiteettini. Kuka todella olen.
Luulen, että suurin kysymys,
jonka useimmat ihmiset kohtaavat on kysymys,
jota tuskin kukaan kysyy koskaan itseltään, tai ei vastaa siihen.
Elämän suurin kysymys
on ymmärtääkseni "Kuka minä olen?".
Kuka minä olen?
Olenko vain fyysinen olento
niin kuin lintu taivaalla tai kala meressä?
Tai ehkä jokin hienostuneempi identiteetti mutta yhtä kaikki fyysinen kokonaisuus.
Synnyn, elän, kuolen.
Sen alku ja loppu.
Vai onko mahdollista,
että olen jotain enemmän?
Onko mahdollista, että olen hengellinen olento,
joka elää fyysistä kokemusta?
Elämäsi kokemukset
ovat lopulta tuoneet sinut tämän universaalin kysymyksen äärelle.
Kuka sinä olet?
Älä etsi vastausta mielelläsi.
Anna kaiken olla juuri niin kuin on.
Kuka on tietoinen mielestä?
Tunne kaikki, mitä vastaan tulee.
Kuka on tietoinen näistä tunteista?
Koe täydellinen kokemus kaikesta,
mitä tiedustelusi tuloksena ilmenee.
Olen Donald Hoffman. Olen kognitiivisten
tieteiden emeritusprofessori Kalifornian yliopistossa Irvinessä.
Olen opettanut aiemmin työkseni, mutta en enää emerituksena.
Nyt teen tutkimusta.
Tällä hetkellä tutkin tietoisuutta, tietoisuuden matemaattisia malleja
ja sitä, kuinka fysiikka ja aika-avaruus voivat ilmentyä
tietoisuusteoriasta, joka on matemaattisesti täsmällinen.
Oma matkani on käsittänyt
sekä hengellistä että tieteellistä puolta.
Isäni oli fundamentalistinen kristitty ministeri.
Sain oppeja häneltä sunnuntaisin
ja tiedeopinnot koulun puolelta, joten konflikteja oli havaittavissa.
Tarinat olivat keskenään ristiriitaisia.
Ymmärsin teininä, että minun piti selvittää asiat itse.
Päätin, että kysymys
johon halusin vastata oli, että olemmeko me koneita?
Ovatko ihmiset vain koneita?
Fyysisestä näkökulmasta katsottuna olisimme vain koneita.
Hengellisestä näkökulmasta katsottuna emme olisi koneita.
Se ei silti selittänyt tarpeeksi mitä me olisimme.
Niinpä päätin esittää kysymyksen
tieteellisesti, olemmeko vain koneita?
Ajattelin, että paras tapa selvittää se olisi tutkia tekoälyä.
Joten menin MIT:n (Massachusetts Institute of Technology)
ja olin mukana tekoälylaboratoriossa, joka tutki tekoälyä, sekä aivo-
ja kognitiotieteen osastolla tutkimassa asioiden inhimillistä puolta.
Koska halusin tehdä molempia.
Halusin nähdä mitä koneet voivat tehdä, jos nyt siis voivat,
ihmisille ja ihmisen neurotieteelle. Vastatakseni kysymykseen,
onko hengellinen perimätieto oikeassa?
Olemmeko muutakin kuin vain koneita,
vai onko fysikalistinen, tieteellinen näkökulma oikeassa?
Että olemme vain koneita,
ja että tietoisuus on vain
aivotoiminnan aikaansaannos.
Viime vuosisadalla vallitseva tieteellinen materialistinen ajattelutapa
kieltää kaiken olemassaolon fyysisen aineen ulkopuolella.
Kaiken, mitä ei voida
todentaa tieteellisellä menetelmällä.
Tiede on umpikujassa.
Se ei pysty ylittämään kvanttifysiikan perustavanlaatuista paradoksia,
joka toi sen kasvotusten havaitsijan kanssa,
itse tietoisuuden kanssa.
Samalla tavoin kuin uskonnot toimivat suurimmaksi osaksi
vain uskon tasolla.
Ne ovat menettäneet alkuperäisen tarkoituksensa, jonka määrä oli
johtaa välittömään ymmärrykseen siitä, keitä ja mitä me olemme.
Tieteen ja hengellisyyden välinen jako
on köyhdyttänyt molempia.
Uskonnot ja hengelliset järjestelmät tarvitsevat kipeästi tarkkoja menetelmiä,
joiden voidaan osoittaa luovan olosuhteet heräämiselle.
Ja tiede tarvitsee kipeästi avoimuutta
mahdollisuudelle fyysisyyden ulkopuolella.
Kyse ei ole uskonnosta tai tieteestä luopumisesta,
vaan syvemmälle menemisestä, halusta muuttaa itseämme,
jotta olemme enemmän hyödyksi tutkimukselle.
Me olemme sekä kokeentekijöitä,
että itse koe.
Uskonto on ollut kieli ja säiliö
meditaation ja hengellisyyden perinteille,
jotka on kirjoitettu ylös ja siirretty
eteenpäin sukupolvien kautta.
On varmasti olemassa kieli, joka on hyvin kirjaimellista
ja joka jakaa uskonnot ja kulttuurit,
kun asiat otetaan kirjaimellisesti.
Mutta jos tunnet uskonnon hengen,
voit seurata lankaa
takaisin aitoon heräämiseen.
Kenellä tahansa on potentiaali herätä, olipa heillä uskoa tai ei,
koska herääminen on luonnostaan
osa tietoisuuttamme syntymisemme kautta.
Joten miksi tahansa sitä kutsutkin, näistä asioista puhuttaessa
on olemassa tiettyjä periaatteita, jotka näyttävät olevan samoja
kaikissa eri uskonnoissa,
hengellisyyksissä sekä meditaatioperinteissä.
Kun olin nuorempi, tämä ymmärrys
oli pääasiassa saatavilla itämaisissa hengellisissä traditioissa.
Se oli saatavilla myös länsimaisissa
traditioissa, mutta se oli niin naamioitu ja kodifioitu
noihin perinteisiin, että se oli melkein saavuttamattomissa.
Monet sukupolveni ihmiset menivät fyysisesti
tai ainakin älyllisesti itään löytääkseen tämän ymmärryksen.
Itämainen kulttuuri verrattuna
länsimaiseen kulttuuriin on eksoottista.
Näin tämä ymmärrys sai eksoottisen maun
kulttuureista, joissa se ilmeni.
Monet ihmiset, minä mukaan lukien,
olivat tämän seurauksena ajatelleet,
että nondualismissa olisi jotain eksoottista,
että se vaatisi jotain poikkeuksellista elämäntapaa.
Kuten että sinun pitäisi luopua perhe-elämästä,
tai kasvattaa hiuksiasi, tai hankkia erityinen nimi itsellesi,
tai hankkia opettaja tai harjoittaa outoja käytäntöjä.
Kaikki nämä asiat, joilla ei ollut mitään tekemistä
ydinymmärryksen kanssa, sen kulttuurin kanssa,
jossa ymmärrys ilmaistiin tiettynä aikana.
Nyt tämä ymmärrys on irroitettu
kulttuurisidonnaisuudesta, jonka kautta monet meistä kuulivat siitä ensiksi.
Nyt tämä olennainen ymmärrys on saatavilla
tavalla, jonka avulla voimme jatkaa elämäämme
juuri sellaisena kuin se on. Perhe-elämä, työelämä...
Ei ole välttämätöntä tehdä mitään ulkoisia muutoksia elämään.
Haaste joka meillä on tällä planeetalla
on se, että uskomme, että on enemmän
kuin yksi olemus.
Elämme maailmassa
jota kutsuisin kaksinaisuudeksi.
On mies ja nainen, musta ja valkoinen,
iso ja pieni, nopea ja hidas, ylös ja alas, täällä ja siellä, ennen
ja jälkeen, mutta itse asiassa on vain yksi asia.
Kaikki asiat ovat yksi asia.
On vain yksi asia.
Käy ilmi, että kun katsomme syvällisesti kaikkea,
näemme, että täällä ja siellä, iso ja pieni, nopea ja hidas, ylös ja alas,
vasen ja oikea, mies ja nainen, ovat kaikki samaa asiaa, jotka yksinkertaisesti
vain ilmaisevat erilaisia ominaisuuksia, mutta eivät ole erillisiä toisistaan.
Uskon, että me kaikki
olemme
Jumalan yksilöityjä.
Uskon, että Jumala on olemassa
jokaisessa, jokaisena ja jokaisen ihmisen kautta, ja sen vuoksi myös jokaisessa
aistivassa olennossa maailmankaikkeudessa.
Näen olevani suhteessa Jumalaan
niin kuin aalto on mereen.
Aalto ei eroa valtamerestä.
Se on yksinkertaisesti valtameren ilmentyminen yksilöllisessä muodossa.
Ja kun tuo yksilöityminen on valmis,
aalto vetäytyy takaisin mereen
noustakseen uudelleen toisena päivänä.
Joten uskon, että olemme kaikki jumaluuden yksilöityjä,
ja kun näemme kaiken jumalallisena,
muutamme suhdettamme kaikkeen.
Kaikki muuttuu
erilaiseksi kokemuksessamme.
Näin maailma muuttuu.
MITÄ ON TIETOISUUS?
Tietoisuus on maailmankaikkeuden perimmäinen todellisuus.
Voimmekin yhtä hyvin kysyä, onko tietoisuus universumin,
kaiken, ja kaikkien perimmäinen todellisuus.
Miten maailma kuitenkin näyttäytyy meille erillään ja itsenäisesti
olemassa olevien ihmisten
ja eläimien moninaisuutena, jotka ovat tehty asiasta jota kutsumme aineeksi.
Kuinka voimme sovittaa yhteen tämän väitteen, jonka mukaan tietoisuus
on maailmankaikkeuden perimmäinen todellisuus,
kun se näyttäytyy monina ja monimuotoisina aineesta valmistettuina esineinä?
Perustavanlaatuiselle tietoisuudelle
on useita eri todisteita.
Fysiikka itse sanoo,
että aika-avaruus ei ole perustavanlaatuista,
ja evoluutioteoria on myös samaa mieltä, että aika-avaruus ja fyysiset
esineet eivät ole perustavanlaatuinen todellisuus.
Molemmat teoriat kertovat vain sen, että aika-avaruus ei ole perustavanlaatuista.
Ne eivät kerro meille mitä on aika-avaruuden ulkopuolella.
Siksi väitän, että se mitä fyysikot löytävät
aika-avaruuden ulkopuolelta, ovat matemaattiset rakenteet.
Mutta mistä niissä on kyse, ei todella ole selvää.
Mistä tässä aika-avaruuden ulkopuolisessa on kysymys?
Ja siksi ehdotan, että aika-avaruuden tuolla puolen on kyse tietoisuudesta.
Otaksuisin, että äärettömällä tietoisuudella on kyky
paikantaa itsensä lukuisina erillisinä kokemussubjekteina,
toisin sanoen kaikkina tuntevina olentoina, ihmisinä ja eläiminä.
Jokainen meistä on äärettömän tietoisuuden paikallistuma
äärettömässä tietoisuudessa, ja tehty vain äärettömästä tietoisuudesta,
joidenka näkökulmasta se näkee
oman toimintansa kuin ulkopuolisen maailman.
Joten se mikä näyttää meistä aineesta tehdyltä maailmalta
paikallisista näkökulmistamme, on todellisuuden näkökulmasta
yksinkertaisesti yhden äärettömän tietoisuuden toimintaa.
Toisin sanoen, viime kädessä ei ole olemassa erillisiä
tai itsenäisesti olemassa olevia asioita tai ihmisiä.
On yksi ääretön, jakamaton, kokonaisuus.
Olemisen ykseys, joka on vain taittunut
esineiden ja asioiden näennäiseksi moninaiseksi monimuotoisuudeksi.
Siinä missä ihminen tarkastelee omaa toimintaansa
havainnoiden sitä
rajallisen mielen kautta.
Jos olemme hereillä
ymmärrämme, että on yksi tietoisuus,
joka on naamioitu kaikiksi näiksi planeetan erilaisiksi olennoiksi,
yksi tietoisuus loistamassa kaikkien silmien läpi.
Silloin kirjaimellisesti näemme itsemme muissa.
Ja taipumus toimia egona,
taipumus ottaa itselleen
katoaa, koska ymmärrämme totuuden tarkalleen.
Totuus on, että olemme kaikki yhtä tietoisuutta.
Hengellisen minäni kokemus
olisi mahdollista vain fyysisessä
todellisuudessa erittäin hyvästä syystä,
koska vain fyysisessä maailmassa olisi päinvastainen saatavilla.
Toisin sanoen, käyttäen yksinkertaista esimerkkiä,
jos haluaisin kokea itseni, jos voisin puhua
vertauskuvallisesti valona,
en voisi kokea valona olemista, jos olisin keskellä valoa,
vain valoa ympärilläni,
joka on täydellinen määritelmä hengellisestä maailmasta.
Tulisin silloin maailmaan, jota kutsuisin fyysiseksi maailmaksi,
jossa on jotain muuta kuin valoa.
Sillä jos haluaisin kokea itseni valona,
enkä vain tietää itseäni sellaiseksi,
voisin tehdä sen vain siellä missä
olisi valon vastakohta, tässä tapauksessa pimeys.
Toisin silloin
tämän mahdollisuuden fyysiseen maailmaan, missä valo ja pimeys
ovat olemassa samanaikaisesti, ja silloin
tuossa ulkoisessa ilmaisussa valona voisin olla se, joka todella olen.
Tämä ymmärrys viittaa siihen,
että eroavaisuuksiemme takana olemme kaikki sama olento,
emme samanlainen olento, mutta olemme kirjaimellisesti yksi... sama olento.
Ja rakkaus on tämän ykseyden
tai jaetun olemisen tunnettu kokemus.
Teoriamme teoreema on, että viime kädessä on yksi tietoisuus.
Monet tietoiset agentit muodostavat dynamiikan.
Mutta teoria kertoo meille, että viime kädessä kaikki nuo
tietoiset agentit ovat todella vain yhden tietoisuuden heijastuksia.
Tieteen nykyinen suuntaus
on ollut jo vuosisatojen ajan,
että avaruus ja aika ovat todellisuuden perusluonne.
Ne ovat vähentymättömiä ja toimivat kaiken perustana.
Ennen Einsteinia avaruutta ja aikaa pidettiin erillisinä.
Nyt, avaruus ja aika yhdessä, yhtenäinen aika-avaruus nähdään
todellisuuden perusluonteena.
Tiede on sitten olettanut, että
aika-avaruus ja esineet aika-avaruudessa ovat perustavanlaatuista todellisuutta.
Niinpä esimerkiksi kun puhumme tietoisuudesta, tietoisuuden
itsensä täytyy silloin olla avaruudessa ja ajassa olevien esineiden seuraus.
Siinä fysikalistisessa kehyksessä avaruus ja aika, sekä fyysiset esineet
ilman mitään tietoisuutta, ovat perustavanlaatuista todellisuutta.
Tietoisuus tulee mukaan myöhemmin universumin kehityksessä, eikö niin?
Oli alkuräjähdys, mutta ei tietoisuutta.
Oli vain aika-avaruus ja energiaa.
Energia sulautui valtaviksi hiukkasiksi
ja lopulta elämä syntyi kuka tietää kuinka monen miljoonan tai
sadan miljoonan tai miljardin vuoden kuluttua.
Ja vasta myöhemmin ilmeni tietoisuus.
Tästä näkökulmasta katsottuna kun kuolet, tietoisuuden mahdollistanut fyysinen
monimutkaisuus hajoaa ja siten tietoisuutesi hajoaa.
Ja niin fyysinen kehys sitten eliminoi tietoisuuden
perustavanlaatuisena asiana ja osoittaa,
että kun kehosi kuolee, tietoisuutesi menee sen mukana.
Toisesta näkökulmasta katsottuna...
mitä olen työstänyt kollegojeni kanssa, olemme käyttäneet evoluutioteoriaa
osoittaaksemme, että se on evoluutioteorian implikaatio,
että avaruus ja aika eivät ole perustavanlaatuisia.
Joten evoluution fysikalistinen tulkinta on väärä.
Ajatus siitä, että avaruus ja aika ja hiukkaset ovat
jotenkin kehittyneet ihmisorganismien vaikutuksesta
on väärä kehys, koska aika-avaruus itsessään ei ole perustavanlaatuista.
Esittelemme rikkaamman dynamiikan aika-avaruuden ulkopuolella.
Tietoisuuden dynamiikan.
Emme heitä pois vanhoja teorioitamme.
Kun fyysikot sanovat, että aika-avaruus on
tuomittu, se ei tarkoita, ettemmekö kiinnittäisi huomiota
Einsteiniin. Ei todellakaan. Huomioimme Einsteinin.
Mikä tahansa uusi teoria aika-avaruuden ulkopuolella, mikä kuvastaa paremmin
aika-avaruutta ja palauttaa Einsteinin, sen on parempi tukea kvanttiteoriaa,
tai olet väärässä.
Kaikki vanhat teoriamme
ovat loistavia, suuremmoisia ystäviä ja aiomme pitää ne
syvemmän teorian erityistapauksina.
Joten meidän on tehtävä samoin tietoisuusteoriallemme.
Emme voi vain ehdottaa mitä tahansa.
Meillä on oltava tietoisuuden teoria joka heijastaa
ja palauttaa aika-avaruuden käsitteen,
mahdollistaa kvanttiteorian, erityisen ja yleisen suhteellisuusteorian,
sekä palauttaa luonnonvalinnan kautta tapahtuvan evoluution.
Jos emme pysty mallintamaan sitä matemaattisia yksityiskohtia myöten,
tiedemiehillä ei ole mitään syytä ottaa tietoisuusteoriaamme vakavasti.
On kuin ääretön tietoisuus laittaisi päähänsä virtuaalitodellisuuslasit.
Ääretön tietoisuus laittaa päähänsä VR-lasit, jotka on valmistettu ajattelusta
ja havaitsemisesta. Ja samalla kun se laittaa VR-lasit päähänsä,
se paikallistaa itsensä omassa toiminnassaan.
Se tarkastelee asioita näiden VR-lasien läpi
rajallisen mielen havainnointikyvyllä nähdä, kuulla, tuntea, maistaa ja haistaa.
Se pilkkoo oman olemuksensa ykseyden
ja saa sen näyttämään 10 000 asialta.
Yritän sanoa, että
universumi on paljon enemmän kuin rajallinen mieli.
En väitä, että universumi ilmentyisi vain jokaisen rajallisessa mielessä.
Universumi on olemassa rajallisen mielemme ulkopuolella, tietoisuudessa.
Mutta äärellisen mielemme rajoitukset
antavat universumille sen ulkomuodon.
Joten kun katsomme maailmankaikkeutta näemme todellisuuden,
joka on olemassa ennen sen havaitsemista.
Me näemme sen havainnointikykyjemme linssin läpi,
mikä antaa sille sen ulkomuodon.
Heräämisen idea monissa hengellisissä perinteissä on ollut,
että se minkä olemme ottaneet todellisuutena,
esineet avaruudessa ja ajassa, fyysiset kehomme ja niin edelleen,
ei ole lopullinen todellisuus, vaan on olemassa paljon syvempi todellisuus,
tietoisuuden todellisuus, joka ylittää aika-avaruuden sekä fyysiset objektit,
ja että emme ole eronneet tästä todellisuudesta.
Tuo todellisuus on jossain mielessä sen ydin, mitä me olemme.
Herääminen on heräämistä illuusiosta,
että olen vain pieni ruumis avaruudessa ja ajassa siihen tosiasiaan, että olen
itse asiassa kaiken sen tekijä mitä näen avaruudessa ja ajassa.
Luon sen lennosta katsoessani ja havaitessani.
KUINKA HERÄÄN?
Ihminen herää tunnistamalla, että se
mitä oleellisesti olemme on jo
täysin hereillä, täysin tietoinen,
täydellinen, kokonainen, täyttynyt, rauhassa.
Se on kuin kysyisi
kuinka aurinko valaistuu?
Sen luonto on valo.
Se on jo täysin valaistu.
Olennaisen olemuksemme luonto on jo rauha ja onnellisuus.
Se ei ole meille kaikille selvää, koska olennainen olemuksemme
on sekoittunut läpikotaisin synnynnäiseen kokemukselliseen sisältöön.
Rauha ja onnellisuus ovat kokemuksen himmentämiä.
Tästä johtuen ajattelemme, että olennaisen olemuksemme täytyy valaistua.
Ei, olennaisen olemuksemme ei tarvitse valaistua
sen enempää kuin aurinkoakaan tarvitsee valaista aamuisin.
Aurinko paistaa aina samalla kirkkaudella.
Olennainen olemuksemme loistaa aina samalla rauhalla ja ilolla.
Mutta tätä rauhaa ja iloa himmentää
ajatuksillemme ja tunteillemme tyypillinen levottomuus ja puute.
Ei ole henkilöä joka herää.
Joten tämä minä, joka heräsi.
Minä heräsi tästä
Dan-rakenteesta meditaatiokeskuksessa.
Se oli Zen-keskus.
Olimme tekemässä Zen-sesshiniä,
mikä on pitkäkestoinen intensiivinen harjoitus.
Zen on hämmästyttävän hyvä luomaan säiliön,
jossa on olosuhteet joita ei pääse pakoon.
Dan-hahmo, joka oli oppinut meditaation,
Dan-hahmo, joka oli tehnyt kaiken tämän meditaation,
tämä meditaation tekijä,
ymmärsi, että se ei voinut herätä.
Aivan kuin mistään opituista
meditaatioharjoituksista ei olisi ollut mitään hyötyä.
Päädyin tilanteeseen, jossa hahmo
joka yritti herätä, epäonnistui heräämisessä,
ja myös täytyi epäonnistua.
Että sen hahmon jona olin elänyt, hahmon, jotan olin esittänyt
koko elämäni, piti päästää irti tai kuolla.
Mitä jäi jäljelle?
Mitä oli jäljelle kun ei ollut tekijää,
kun ei ollut meditoijaa
meditoimassa tai tekemässä jotain, mitä kutsutaan meditoimiseksi.
Mitä jäi jäljelle oli todellinen luontoni,
tai minä... vain minä.
Kun heräämme tästä pienestä erillisestä itsetunteesta
se ei tarkoita sitä, että tapamme egomme,
tai taistelemme sitä vastaan.
Itse asiassa annamme sen jäädä osa-aikaeläkkeelle
egoidentiteetin työstään,
ja sitten rentoudumme ollaksemme
osa joukkuettamme, osa tietoisuuttamme.
Tämä antaa meille välittömästi vapauden tunteen,
että emme katso maailmaa pienen linssin läpi,
vaan olemme avoimia sydämellämme ja mielellämme tavalla,
joka on laajempi ja samanaikaisesti läheisemmin yhteydessä.
Valaistumisessa ei ole kyse heräämisestä.
Kukaan ei herää tai valaistu.
Se on valon tunnistamista, puhtaan tietämisen valoa,
jonka luonto on rauha ja onnellisuus,
jota me olemme jo nyt ja aina.
Nimeni on Lisa Natoli. Minut tunnetaan hengellisenä opettajana.
Opetan parantamiseen, heräämiseen ja muutokseen liittyviä asioita.
Herääminen on todellisen luontosi tunnistamista
ja sen ymmärtämistä mitä todella olet, mikä on tietoisuus.
Tietoisuus on vain yksi sana monille sanoille mitä ihmiset käyttävät
tietoisesta ymmärryksestä, elämästä, rakkaudesta, Jumalasta,
valosta.
Herääminen oivallukseen, että en ole tämä ruumis.
Että olen se joka ei koskaan kuole ja joka ei koskaan synny.
Se oli erittäin vaikea ajatus minulle.
Olen ollut hengellisellä polulla vuodesta 1992.
Aloitin "Ihmeiden kurssilla".
Opiskelin sitä aina uskonnollisesti.
Tarkoitan, että olin joku, joka oli erittäin sitoutunut tuntemaan
tämän Itsen, tuntemaan Jumalan, heräämään. ... En voinut saada sitä,
koska uskoin,
että herääminen oli jotain mystistä,
että jotain tapahtuisi, tai jotain ilmaantuisi,
että se olisi kuin Jeesus
tai Buddha, tai kaikki nämä valaistuneet mestarit,
eikä se tapahtuisi minulle.
En voinut ymmärtää miksi.
Miksi olen niin sitoutunut,
minulla on syviä rauhan ja onnellisuuden ja ilon tunteita... ja silti kamppailen.
Aloin ymmärtämään todellisen
luontomme yksinkertaisuuden, mikä on tietoisuus.
Joten jollekin, joka kuuntelee minua juuri nyt,
tietoisuus joka kuulee tämän äänen, sitä me olemme.
Sillä ei ole sijaintia, sillä ei ole sukupuolta,
sillä ei ole väriä, sillä ei ole kehoa,
ja se on täysin rajoittamaton.
Joten herääminen on tila, jossa heräämme
todelliseen luontoomme.
Heräämme ymmärrykseen, että olen tämän kokemuksen
tietoisuus juuri nyt kun olen tässä.
Se on niin tavallista.
Kaipaamme sitä.
Mielestämme se ei voi olla niin yksinkertaista.
Todellisen luontomme tunnistaminen
ei johda onnellisuuteen.
Se on onnellisuus... olemisen luonne
on itse onnellisuus.
Todellisen luontomme tunnistaminen on onnen kokemus.
Kuka on tietoinen tällä hetkellä?
Mieli
etsii jotain, tai yrittää monimutkaistaa sitä.
Olet jo se,
mitä mieli etsii.
Mieli tulee aina kaipaamaan sitä.
Älä siis etsi vastausta mielestäsi.
Älä työnnä ajatuksiasi pois,
äläkä jää kiinni ajatuksiin.
Päästä yksinkertaisesti irti kiinnostuksesta, tai kiintymyksestä
ajatuksiin, ideoihin ja uskomuksiin.
Tarkoituksena kokea suoraan
kuka olet.
Älä yritä mitätöidä mieltä tai saavuttaa jotain tilaa.
Kaikki tekeminen, kaikki manipulointi,
kaikki liike on enemmän mielen hallitsemaa.
Salli mielen olla sellainen kuin se on.
Joskus ihmiset voivat herätä vain päivittäisessä elämässä.
He eivät välttämättä tarvitse harjoittelua.
Joskus elämässä tapahtuu asioita, jotka sekoittavat
tutut toimintatapasi. Se voi johtaa spontaaniin heräämiseen.
Mutta jos elämä pyörii vain robottimaisessa
tai toistuvassa kaavassa,
jonkinlainen väliintulo on tarpeen.
Jos joku on kutsuttu heräämään, sitä keskeytystä toimintatavoissasi
kutsutaan joskus sadhanaksi tai hengelliseksi harjoitukseksi.
Nämä käytännöt ovat aina
ehdollistettuja.
On jotain mitä opimme ehdollistetun mielen avulla.
Herääminen tapahtuu todennäköisemmin
löysäämällä siteitä minärakenteen sisällä.
Sanotaan, että herääminen voi tapahtua vahingossa,
mutta harjoittelu tekee sinusta vahingolle alttiimman.
Tekniikat ja harjoitukset voivat olla erittäin hyödyllisiä,
tullaksesi vahingolle alttiimmaksi.
Jossain vaiheessa on kuitenkin päästettävä irti.
Koska jos mieli tekee jatkuvasti jotain harjoitusta,
mielellä on ohjakset,
mieli on kuljettajan paikalla.
Harjoitukset ovat siis erittäin hyödyllisiä
ponnahduskiviä luodaksesi minärakenteen,
joka on vähemmän tiheä tai valaisevampi,
jotta siitä tulee läpäisevämpi
todelliselle luonnollemme.
Harjoittelun paradoksi on, että kun vihdoin heräät,
huomaat, että kaikki harjoitukset
tehtiin väärän minän toimesta,
joka on hahmo VR-pelissä, ja että sinä,
todellinen itsesi, ei ollut koskaan rajoitettu.
Sinun tarvitsee vain luopua egon mieltymyksistä,
luopua asioihin kiinnittymisestä.
Mikään muuttuvien ilmiöiden kentässä ei ole todellinen minä,
se sinä, joka luulet olevasi, se sinä, johon olet samaistunut
ei koskaan herää.
Heräät siitä hahmosta.
Heräät harhasta, että olit tämä ehdollinen hahmo.
Kun ihmiset tulevat retriitteihin
he ajattelevat, että "minä", tämä pieni "minä" herää, ja jotain suurta tapahtuu.
Mutta jossain vaiheessa tämä pieni minä ei koskaan tee sitä.
Sen on luovutettava, sen on epäonnistuttava.
Ja vasta siinä epäonnistumisessa ymmärrämme
keitä me olemme, että olemme aina olleet tietoisia, olemme aina olleet läsnä.
Jäimme vain koukkuun tähän hahmoon ja uskoimme,
että olimme se.
SUORA POLKU
Aloitin hengellisen etsintäni klassisen Advaita Vedanta -perinteen
kautta, mikä oli hartauspolku,
johon sisältyi mantrameditaatio,
jota harjoittelin erittäin ahkerasti 20 vuoden ajan.
Mantrameditaatioon kuuluu
huomion keskittäminen ääneen,
joka vähitellen vaimenee.
Hengellisyyteni saavutti huippunsa
kuitenkin vasta silloin,
kun koin nämä asiat suoraan.
Koska tässä suorassa lähestymistavassa
emme kiinnitä huomiota mihinkään kohteeseen,
oli se miten hienovarainen tahansa kuten mantra, ääni, tai hengitys,
vaan annamme huomiomme vajota sisäänpäin
tai taaksepäin sen lähteeseen.
Käytetään analogiaa.
Kuvittele, että katsot elämääsi television ruudulta.
Sinut tunnistetaan näytöllä näkyvänä hahmona.
Päivästä päivään,
vuosi toisensa jälkeen olet mukana hahmon tarinassa,
kunnes yhtäkkiä havahdut ulos tarinasta
huomaamaan näytön, jolla hahmo esiintyy,
ja huomaat, että et ole se hahmo, jota olet katsellut.
Esineitä tulee ja menee näytöllä.
Hahmoja tulee ja menee,
mutta näyttö pysyy muuttumattomana.
Hahmo voi kastua,
mutta näyttö ei kastu. Hahmo voi häiriintyä,
mutta näyttö ei häiriinny.
Ilman näyttöä hahmoja ei olisi olemassa.
Silti näyttö jää huomaamatta.
Hahmot elävät käsikirjoitettua elämäänsä.
Tietoisuus on kuin näyttö.
Se on kuin tila jossa kaikki ajatukset,
liikkeet, kaikki tietoisuuden tilat tulevat ja menevät.
Ajatukset, tunteet,
ja koko ulkomaailma ilmestyvät ruudulle jatkuvasti muuttuen.
Mutta näyttö ei muutu.
Mieli on se joka muuttaa tilaa ihmiskokemuksen kautta.
Mutta on jotain, se mitä olet, joka pysyy.
Jotain, mikä on aina läsnä,
ja on tietoinen noista muuttuvista tiloista.
Se on tietoisuus tai todellinen luontomme.
Niin kauan kuin on kiintymystä näytöllä näkyvään hahmoon,
tunteeseen siitä, että olen tuo hahmo, niin kauan on kärsimystä;
maya illuusio itsestä.
Et voi tehdä mitään, sillä unelmahahmo
auttaa vapauttamaan sinut. Seuraatpa sitten käsikirjoitusta
elämäsi draamassa, tai kapinoit käsikirjoitusta vastaan.
Jos toimit hahmon näkökulmasta,
olet kiinni illuusiossa.
Herätäksesi,
lakkaa samaistumasta siihen mitä ruudulla tapahtuu.
Tunnista, että se kaikki on väliaikaista.
Lakkaa reagoimasta ajatuksiin ja käsittelemästä ohjelmaa todellisena.
Jos vedän huomion näytöltä kääntäen tietoisuuden
itseään kohti, tapahtuu käsittämätön asia.
Tietoisuus itse herää.
Tämä ei ole tapahtuma.
Tapahtumista tapahtuu näytöllä.
Herääminen on vain sen näytön tunnistamista,
joka oli aina jo siellä.
Älä usko seuraavaa ajatustasi.
Sen sijaan käännä tietoisuus kohti tietoisuutta itseään.
Olen aina ollut oma itseni.
Tunne itsestäni kulkee läpi elämäni.
Se on jatkuvasti läsnä koko elämäni ajan.
Mitä minussa on nyt läsnä,
oli läsnä eilen, viime vuonna, kymmenen vuotta sitten,
ja kun olin kaksivuotias lapsi.
Mikä tämä olennainen "minä" tai itse on,
jolle kaikki kokemukseni tapahtuvat?
Sen luonnon tunnistaminen
on elämän suuri salaisuus.
Se on suora tie rauhaan ja onnellisuuteen.
Se ei ole jotain, jonka ihminen aloittaa.
Se on jotain, jonka ihminen tunnistaa.
Uudelleen tiedostaminen.
Se on tietämistä jälleen.
Minkä olemme tienneet alusta asti, mutta minkä
olemme yksinkertaisesti unohtaneet, kieltäneet, tai epäonnistuneet uskomaan.
Emme voi aloittaa lähentymistä Jumalaan.
Voimme vain yksinkertaisesti tunnistaa, että se on aina ollut olemassa,
ja tulee aina olemaan.
Suora reitti heräämiseen,
sen ymmärtäminen mitä on jo, mahdollisti minulle olemisen
uuden tavan löytämisen,
uuden kehitysvaiheen.
Monet ihmiset ajattelevat, että on mahdotonta
tuntea itsensä.
Minun oma tarkoitukseni opettajana omasta heräämisestäni johtuen,
on ollut tehdä siitä mahdollisimman käytännöllistä ja maanläheistä.
Rakastan opettaa ihmisiä, se on kaikkien saatavilla.
Jos me uskomme ja tunnemme,
että olemme väliaikaisia, rajallisia, erillisiä itsejä,
me olemme - tiesimmepä sitä tai emme -
etsimässä rauhaa ja onnellisuutta.
Toisin sanoen, ei ole mahdollista olla erillinen itse
ja olla etsimättä onnellisuutta.
Se mitä vaaditaan
tässä tapauksessa, on etsiä onnellisuutta uudella tavalla.
Sen sijaan, että etsisi sitä kokemuksen esineellisestä sisällöstä,
onnellisuutta etsitään itsestä.
Hengellinen harjoitus mitä edellytetään
on huomion suuntaaminen, tai tarkemmin sanottuna
huomion rentouttaminen sen lähteeseen,
puhdas tietoisuus, mieluummin kuin suunnattuna kohti
esineellistä ainetta, aktiviteettia, suhdetta ja niin edelleen.
Hengellinen harjoitus, jos voimme kutsua sitä harjoitukseksi,
olisi huomion rentouttaminen,
huomion vajoaminen
tietoisuuden sydämeen.
Olemisessa lepääminen olemuksena.
Rakkaus.
Puhdas rakkaus on todellinen itseni.
Se on todellinen luontoni.
Puhdas rakkaus kaikkia ja kaikkea,
jokaista elämän osa-aluetta kohtaan.
Jopa niitä asioita kohtaan joista olen eri mieltä.
Se, joka on tunnistanut olemuksensa luonteen, tuntee olemuksensa
rauhan ja onnellisuuden lähteenä
jota he kaipaavat.
Maailma ei ole enää paikka
jossa he etsivät onnea tai täyttymystä.
Se ei tarkoita sitä, etteikö sellaisella ihmisellä olisi enää haluja,
mutta halut eivät ole olemassa puutteen tunteen täyttämiseksi,
mikä on tyypillistä erilliselle itselle.
Ihminen on löytänyt onnen lähteen itsestään,
ja hänen halunsa tulevat tästä onnen tunteesta.
He eivät mene sitä kohti.
Esimerkiksi ihmissuhteissa
sillä on suuri merkitys.
Emme enää etsi toista
täyttämään omia tarpeitamme.
Etsimme toista jakamaan
onnen kokemuksen, joka meillä jo on.
Se vapauttaa ystävämme mahdottomasta taakasta,
tarjota onnea kyltymättömälle,
tyytymättömälle itselle.
Elämässäni ei tapahdu mitään,
mikä ei olisi tuonut minulle hyötyä tai ei toisi minulle hyötyä
siinä mielessä, että jokainen hetki, jokainen toiminta, jokainen lopputulos
vie minua eteenpäin
sieluni kehitysprosessissa.
Ja siksi tulin tänne fyysiseen maailmaan,
kehittymään.
Pysy auki.
Tunne sisäinen eloisuutesi,
anna energian kiertää vapaasti.
Älä yritä saada mitään tapahtumaan.
Kuka on tietoinen tuosta energiasta,
tästä sisäisestä elävyydestä?
Huomaa mielen taipumus hallita ja manipuloida,
päästäkseen mukaan.
Ilman, että käytät muistiasi tai kieltäsi,
Kuka sinä olet?
Mielen ja aistien ulkopuolella,
kuka sinä olet?
Kuka on tietoinen?
Maailman muuttaminen
Monet ihmiset, jotka kuulevat näistä ideoista ensimmäistä kertaa,
eivät ole koskaan kuulleet itsen ajatuksesta.
Mielestäni on olemassa kahdenlaisia ihmisiä.
On niitä jotka ovat hengellisellä polulla, ja ovat kuulleet tämän ajatuksen.
He yrittävät tavoittaa itsen, he yrittävät olle itse.
He etsivät, he hakevat.
Sitten on muita ihmisiä, jotka ovat vain eläneet elämäänsä.
He eivät ole koskaan kuulleet näistä ajatuksista.
He eivät ole koskaan kuulleet itsensä tuntemisesta.
Monet ihmiset ajattelevat, että tunne itsesi tarkoittaa kehon tuntemista,
tunne itsesi, ole oma itsesi, ole aito.
Se mitä itsesi tunteminen todella tarkoittaa, on tuntea se mitä olet,
tietää mitä olet totuudessa ja todella tuntea todellinen luontosi.
Sanat "tunne itsesi" kaiverrettiin
Apollonin temppelin sisäänkäyntiin Delfoissa, ja ovat sellaisenaan
kutsu länsimaisen sivilisaation ihmiskunnalle
ehdottaen, että itsensä tunteminen on todella perusta
kaikille sivilisaatioille. Miksi?
Koska itsemme seisoo kaikkien kokemuksiemme keskellä.
Mitä tahansa koemmekin, se olemme me joka kokee sen.
Mitä tahansa ajattelemme ja tunnemme, ajatuksemme
ja tunteemme nousevat itsemme puolesta.
Missä tahansa toiminnassa tai suhteissa olemme mukana,
osallistumme näihin toimintoihin ja suhteisiin itsemme palveluksessa.
Joten itsemme seisoo kokemuksiemme keskellä.
Mikä voisi olla tärkeämpää kuin tuntea itsemme luonto,
ja olisiko mahdollista
tuntea minkään muun luontoa,
jos emme ensin tiedä sen luontoa joka sen tietää?
Minun mielestä herääminen on
painajaisen lopettamista
ja astumista unelmaan.
Tarkoitan tällä sitä,
että me hylkäämme painajaisen
mitä meille on kerrottu elämästä, Jumalasta, ja itsestämme.
Astumme upeimman käsityksemme unelmaan.
Kysyn usein, Millaista ajattelisit elämäsi olevan,
jos löytäisit itsesi astumassa korkeimmalle,
mahtavimmalle, ja upeimmalle ajatukselle mikä sinulla on koskaan ollut Jumalasta,
elämästä ja itsestäsi.
Todellisen luontomme tunnistaminen ei ole vain sen asian tunnistamista,
joka lopettaa halumme etsiä onnellisuutta maailmassa.
Se on myös tunnistamista, joka antaa meille mahdollisuuden
elää tavalla, joka on yhdenmukainen sen käsityksen kanssa,
että syvimmällä tasolla olemme kaikki yhtä.
Tämä tietämys toisi
ystävällisyyttä, myötätuntoa, oikeudenmukaisuutta,
suvaitsevaisuutta, ja ymmärrystä yhteiskuntaamme.
Yhteiskuntamme mullistuisi
tästä ymmärryksestä.
Kun ihmiskunta päästää irti egoistisista lähestymistavoista,
tiede, uskonto, politiikka,
ja talous alkavat heijastaa ikuista viisautta.
Olipa kyseessä alkuperäiset perinteet, jotka ymmärtävät
suuren Hengen kaikissa asioissa,
tai egyptiläiset/kemetiläiset perinteet, jotka kuvaavat ihmisen
evolutiivista matkaa vaatimattomasta skarabeesta
yhteen lähteeseen,
tai kun kuulemme sanoja
kristittyjen, hindujen,
muslimien tai buddhalaisten perinteiden mystikoilta,
tai opetuksia Platonilta ja Plotinokselta, huomaamme, että ne jotka ovat
ymmärtäneet todellisen luontonsa, puhuvat tietoisten agenttien ryhmittymistä.
Tietenkin he käyttivät kulttuurinsa ja aikansa kieltä
ilmaistakseen yhden ikuisen totuuden.
Tiede on alkamassa näkemään ei tiedostamattomien hiukkasten ja
kenttien maailmaa, vaan universumin, joka on tehty
tietoisista agenteista.
Jotain uutta on nousemassa tieteen maailmaan.
Kuten Nikola Tesla sanoi,
päivänä, jona tiede alkaa tutkimaan ei-fyysisiä ilmiöitä,
se edistyy yhden vuosikymmenen aikana enemmän,
kuin kaikkina aiempina olemassaolonsa vuosisatoina.
Se päivä on tänään.
Joka kerta kun olemme saavuttaneet matemaattisesti täsmällistä
edistystä tieteessä, se on avannut uusia teknologioita
jotka näyttävät taikuudelta verrattuna siihen, mitä meillä oli aiemmin.
Oletan, että teoria tietoisista toimijoista aika-avaruuden ulkopuolella
antaa meille teknologioita,
jotka tulevat olemaan käsittämättömiä.
Esimerkiksi tällä hetkellä useimmat galakseista jotka näemme,
suunnilleen 97% galakseista ovat sellaisia,
minne emme voi koskaan matkustaa. Ne etääntyvät meistä valoa nopeammin.
Ne eivät liiku avaruudessa valonnopeutta nopeammin.
Avaruus itsessään laajenee niin nopeasti, että ne etääntyvät
meistä nopeammalla vauhdilla kuin valonnopeus.
Emme siis voisi koskaan matkustaa
avaruuden halki 97% galakseista jotka näemme.
Siellä ne kaikki vilkuttaa meille ja sanoo "hei, olemme täällä,
ettekä voi koskaan tulla luoksemme."
Jos siis yrität kulkea aika-avaruuden läpi.
Mutta entä jos aika-avaruus onkin vain kuulokemikrofonisi?
Se on vain pelin muoto,
etkä ole jumissa kuulokkeittesi sisällä.
Voit pelata ohjelmistolla joka pyörittää peliä.
Joten se on kuin joku, joka on Grand Theft Autossa.
Olet Grand Theft Auton velho,
osaat käyttää autoa,
ja osaat ajaa teillä, joten voit voittaa jokaisen pelissä.
Mutta oletetaan, että tunnet ohjelmiston, joka pyörittää Grand Theft Autoa.
Astut Grand Theft Auto -kuulokkeiden ulkopuolelle,
jotta voit pelata ohjelmistolla.
Voit ottaa bensaa velhon tankista.
Voit antaa heille puhjenneen renkaan.
Voit muuttaa teiden geometriaa.
Voit tehdä mitä ikinä haluat.
Heti kun ymmärrämme aika-avaruus -kuulokkeitamme,
meidän ei tarvitse matkustaa Andromedan galaksiin
aika-avaruuden kautta, mikä veisi meiltä 2,4 miljoonaa vuotta.
Voimme vain kiertää aika-avaruuden.
Näen ympäröivän maailman astuvan
hiljaisempaan ilmaisuun ja kokemukseen siitä, mitä tarkoittaa olla ihminen,
ja mitä tarkoittaa olla osa jumaluutta.
Mutta en usko, että meillä on loputtomasti aikaa.
Minulla on tunne, että aika on
loppumassa, että se on nyt tai ei koskaan.
Mielestäni olemme oikealla polulla.
Olen optimistinen, koska meidän on mahdollista
nykyään kommunikoida
voimakkaat ja tärkeät ajatukset
tavalla, joka ei ollut mahdollista muutama vuosi sitten.
Se luo mahdollisuuden tavoittaa
kriittisen massan
ennen kuin aikamme loppuu.
Mutta erehdymme jos luulemme, että meillä on loputtomasti aikaa
tällä planeetalla.
Kun jokainen yksilö
identifioituu pois ehdollisesta hahmostaan,
he eivät enää käyttäydy egoistisena olemuksena.
Se mahdollistaa muodonmuutoksen planeetalla.
Se tuo uuden maan.
Elämä sellaisena kuin tunnemme sen tällä planeetalla,
mielestäni meidän on tehtävä muutoksia ja tehtävä ne nopeasti,
dramaattisesti ja radikaalisti,
jos haluamme nähdä sen huomisen mistä olemme kaikki unelmoineet.
Voisiko tästä ymmärryksestä tulla valtavirtaa elinaikanamme?
Miksipä ei? Kyllä.
Haasteemme on, että mikään ei toimi,
ja on tullut aika myöntää ja sanoa se suoraan.
Pystymme varmasti parempaan.
Varmasti.
Voimme laajentaa ymmärrystämme siitä keitä olemme,
ja ilmaisuamme todellisesta luonnostamme.
Meidän on kiinnitettävä huomiota
ympäristöömme,
politiikkaamme, talouteemme,
ja hengelliseen prosessiimme tällä planeetalla.
Koska ongelma tämän päivän maailmassa ei ole poliittinen ongelma.
Se ei ole taloudellinen ongelma.
Se ei ole sosiaalinen ongelma.
Se ei ole hengellinen ongelma.
Se liittyy siihen, kuinka sitoutuneita olemme
astumaan korkeimpiin hengellisiin totuuksiin.
Tämä ei ole uushenkistä filosofiaa.
Nämä ajatukset ovat olleet olemassa
tuhansien vuosien ajan.
Ikuista viisautta on ilmaistu
lukemattomien perinteiden ja kulttuurien kautta, ja niin kuin tietoisuus
itsessäänkin, se on ollut aina piilossa näkyviltä.
Kristinuskossa,
Tuomaan gnostilainen evankeliumi sisältää
suoria viitteitä todelliseen luontoomme.
Opetuslapset kysyivät Jeesukselta, Milloin kuningaskunta tulee?
Jeesus vastasi, Se ei tule odottamalla.
Ei ole tarvetta sanoa, Täällä se on, tai siellä se on.
Pikemminkin isän valtakunta on levinnyt
maan päälle, eivätkä ihmiset näe sitä.
Kuningaskunta ei ole täällä tai siellä. Tietoisuus ei ole täällä tai siellä.
Se ei ole muuttumaton ajassa ja tilassa.
Jos odotat jotain tapahtuvan,
jotain ulkopuolista tapahtumaa tai tilaa, ylösnousemusta,
paranemista tai energiaa, silloin
ehdollistettu mielesi etsii edelleen.
Se välittää edelleen kokemuksiasi
nykyhetkestä.
Buddhalaisuudessa sanotaan, että samsara,
kärsimyksen maailma, ja nirvana,
vapautumisen maailma, eivät ole kaksi erillistä maailmaa.
Ne ovat yksi ja sama.
Emme manipuloi tai muuta asioita
saapuaksemme johonkin mystiseen todellisuuteen.
Kun heräämme, maailman täydellisyys paljastuu
suoraan sellaisena kuin se on.
Onko mahdollista yksinkertaisesti olla hetkessä tässä ja nyt,
välittämättä etsivästä mielestä?
Onko mahdollista olla sinut tämän hetken kanssa sellaisena kuin se on?
Yksinkertaisesti olla.