Trezirea
este următoarea etapă naturală a dezvoltării omului.
"Trezirea" reprezintă simpla recunoaștere a naturii ființei noastre esențiale.
Nu este vreo experiență mistică, religioasă ciudată
aflată doar la indemâna celor puțini
Este disponibilă tuturor.
În esență suntem deja pe deplin treji, pe deplin conștienți.
Și este total nelimitat.
Adevărata ta natură este mai aproape
decât este acel TU care crezi că te defineste.
Conștiința este realitatea supremă a universului.
Următorul pas în domeniul științei: conștiința este fundamentală.
Ce este totuși Trezirea?
Să îmi explice și mie cineva.
Ce este Trezirea?
Fie că îl numiți sinele adevărat, sinele iminent sau "fără sine",
sau natura Buddha, Tao sau Conștiința Christică
chiar nu contează.
In acest film, ne vom referi la aceasta drept "Conștientizarea".
Conștientizarea
nu este proprietatea unei religii.
Trezirea sau realizarea conștientizării
este ca trezirea dintr-un vis.
Visul personajului tău
în jocul vieţii.
Prin personajele noastre,
experimentăm lumea
în toată frumusețea și urâțenia ei.
Putem numi dualitate această experiență a vieții și a morții.
De jur imprejur mergem fixați pe aceste personaje,
gânduri și senzații.
Bine si rău.
Război și pace.
Lumină și întuneric.
Nașterea și moartea.
Până ne trezim și aflăm
noi nu suntem personajul.
În acest film, lansam o invitație
pentru tine să experimentezi direct adevărata ta natură.
Pentru a afla direct, nu intelectual...
Cine eşti tu?
Vom repeta aceasta
invitație în moduri diferite.
Când investighezi cine ești
lasă totul să fie exact așa cum este.
Nu mișca mintea pentru a face ceva să se întâmple
sau pentru a găsi un răspuns la nivelul mintii.
Și totuși, nu încerca să alungi mintea.
Pur și simplu intenționează să experimentezi direct cine esti.
Lăsând mintea să fie o "minte care nu știe"
Trezirea este răspunsul tuturor problemelor lumii la toate nivelurile.
Toate problemele lumii provin dintr-o iluzie.
Iluzia fundamentală a minții.
Și acea iluzie este aceea că Eu sunt acest personaj limitat.
Când trăim într-un sine mic, separat
întotdeauna există vreun fel de nemulțumire perpetuă.
Deci aceasta poate fi o mare nemulțumire ca o traumă,
sau poate fi doar această senzație de fundal...
"Ceva nu e bine.
Ceva nu e în regulă. Îmi lipsește ceva.”
Chiar și când am ceva plăcere, chiar și atunci când obțin ceva în lume,
chiar și atunci când am o relație bună,
dacă am doar o pauză sau un moment,
există acest sentiment de nemulțumire
Sunt izolat sau rupt de ceva.
Deci acest sentiment, care se pare că
este prezent la majoritatea oamenilor, ne poate motiva
sa ne trezim din acel mic, sine separat
a cărui natură este un fel de anxietate a separării.
Acest caracter limitat are o tendință să apuce ceea ce vrea.
Este doar o colecție a tiparelor condiționate
de a pofti la ceea ce vrea sau încercând să alunge ceea ce nu vrea.
Este acest proces nesfârșit, poți spune un principiu al plăcerii
știi, mergând după plăcere, evitând durerea.
Și dacă credem că suntem acest
caracter, acest tipar condiționat,
atunci suferim și creăm suferință în lume.
Lumea devine o reflectare a acelei conștiințe egoiste.
Beneficiul trezirii
este că tu suferi mai puțin
si oamenii din jurul tău suferă mai puțin.
Nu există îndoială în mintea mea că legătura mea inițială cu
înțelegerea mea despre Dumnezeu a fost o trezire
in viața mea, cea mai mare trezire experimentată vreodată.
Era ca și cum aș fi dormit într-adevăr timp de 50 de ani.
Mergând ca un robot, făcând doar lucrurile pe care am fost învăţat să le fac
din vremea când eram tânăr, aveam o formulă,
ia fata, ia mașina, ia o slujbă, ia casa, ia o soție.
O formulă care credeam că este despre cum trebuia să funcționeze viața
până când am ajuns în jur de 53 ani.
Și mi-am dat seama că în timp ce făcusem multe dintre acele lucruri și căpătasem
succes profesional până la un punct, mi-am dat seama că nimic dintre
acestea nu contează. Eu, care m-am trezit pe la 53 de ani, dându-mi seama
nimic din toate astea nu contează,
nimic din toate acestea nu înseamnă nimic.
Am fost șocat să descopăr cum asta însemna practic
cât de inutil era totul.
Când încetați să urmați scenariul
care a fost stabilit pentru caracterul tău.
Cel moștenit de la părinți, societate
și condiționarea biologică,
atunci se deschid noi dimensiuni în cadrul jocului.
Calea se deschide,
dar nu este o cale pentru a ajunge la o anumită destinație.
Este o cale fără cale,
o desprindere a iluziei pentru a sosi
exact unde te afli în prezent.
Numele meu este Rupert Spira.
Vorbesc despre înțelegerea
non-duală esențială care stă la baza
tuturor marilor tradiții spirituale și religioase.
Și scriu și conduc meditații ghidate
și port conversații al căror scop este să conducă
la o recunoaştere experienţială
a acestei înțelegeri.
Ințelege că
pacea si fericirea
după care tânjim cu toții
mai presus de orice altceva, nu poate niciodată,
prin definitie să se regăsească în experienţa obiectivă.
Nu poate fi furnizată niciodată prin obiecte, substanțe,
activități și relații.
Aș sugera
înțelegând aceasta
clar și nu petrecând restul vieții proprii
căutând împlinirea unde nu poate fi găsită.
Oricine se uită la acest film o face tocmai pentru ca
fie a înţeles, fie cel puţin a intuit
că pacea și fericirea pentru care tânjește nu pot fi găsite
în experienţă obiectivă şi a început
această investigație asupra adevăratei naturi proprii.
Este cea mai importantă investigație
care se poate face de cineva, și este ancheta
de care depinde fericirea noastră.
Cea mai mare întrebare din viața mea, desigur,
la care cred că majoritatea se uită mai devreme sau mai târziu, este
"Ce rost are, de fapt?"
„Ce rost are viața?”
Spre surprinderea mea, mi s-a spus că scopul vieții
nu avea nimic de-a face cu tot ceea ce făceam.
Nu era vorba despre meseria mea.
Nu era vorba despre cariera mea.
Nu era vorba de aproape nimic din viața mea fizică.
Acestea au fost aspecte ale vieții mele, nu erau scopul vieții mele.
Scopul vieții mele, după cum am ajuns să înțeleg
a fost ca eu să experimentez,
să exprim, demonstrez și împlinesc
adevărata mea identitate, cine sunt cu adevărat.
Cred că e cea mai mare întrebare
cu care se confruntă majoritatea oamenilor este o întrebare care cu greu
se întreabă cineva vreodată sau la care răspunde vreodată.
Cea mai mare întrebare a vieții,
după înțelesul meu, este „Cine sunt eu?”
Cine sunt eu?
Sunt doar o entitate fizică?
ca o pasăre pe cer sau ca un pește în mare?
poate mai sofisticat, însă doar o entitate fizică.
Mă nasc, trăiesc, mor.
Acesta este începutul și sfârșitul.
Sau este posibil, doar posibil
să fiu mai mult decât atât?
Este posibil să fiu o entitate spirituală
pur și simplu având o experiență fizică?
Fiecare experiență din viața ta
te-a adus la acestă întrebare universală.
Cine eşti tu?
Nu căuta un răspuns cu mintea.
Lasă totul să fie exact așa cum este.
Cine este conștient de minte?
Simțiți tot ce apare.
Cine este conștient de aceste sentimente?
Aveți o experiență completă a tot ceea ce apare
ca urmare a anchetei personale
Sunt Donald Hoffman și sunt profesor
emerit al științelor cognitive la Universitatea din California la Irvine.
Munca mea a fost să predau, deşi acum sunt emerit
eu nu predau. Și acum fac cercetări.
Chiar acum fac cercetări pe conștiință, modele matematice
de conștiință și cum ar putea apărea fizica și spațiu-timpul
dintr-o teorie a conștiinței complet precisă din punct de vedere matematic.
Propria mea călătorie a fost
atât din partea spirituală cât și din partea științei.
Deci tatăl meu a fost pastor, pastor creștin fundamentalist.
Așa că am primit asta duminicile
și am învățat știința la școală apoi au intrat în conflict, nu?
Poveștile pe care le primeam erau contradictorii.
Astfel, în adolescență, am realizat că trebuia să-mi dau seama singur.
Și am decis întrebarea la care
am vrut să răspund: suntem masini?
Oamenii sunt doar mașini sau nu?
Din punct de vedere fizic, suntem doar niște mașini
Din punct de vedere spiritual, nu am fi mașini.
Nu a fost suficient de precis să spunem ce am fi.
Așa că am decis să pun întrebarea
științific, suntem doar mașini?
Am crezut că cel mai bun mod să o fac ar fi să studiez inteligența artificială.
Și așa am mers la MIT
în laboratorul care studiază inteligența artificială
în ceea ce este acum creierul și dep. de științe cognitive, studiind
latura umană a lucrurilor. Am vrut să le fac.
Am vrut să văd ce pot face mașinile dacă și ce este special,
despre oameni și neuroștiința umană. Pentru a răspunde la asta,
chiar acea întrebare au dreptate tradițiile spirituale?
suntem mai mult decât niște mașini
sau punctul de vedere fizic, științific este cel corect?
Și noi suntem doar niște mașini,
iar conștiința este doar un artefact
a activității creierului.
Paradigma materialistă științifică predominantă în ultimul secol
neagă existenţa a orice dincolo de fizic,
a orice care nu poate fi
verificat prin metoda științifică.
Știința este un impas.
Nu poate trece dincolo de paradoxul fundamental pentru fizica cuantică,
care l-a adus faţă în faţă cu observatorul,
cu însăși conștiința.
La fel, religiile funcționează, în cea mai mare parte,
doar la nivel de credinţă.
Și-au pierdut scopul inițial, care urma să conducă la experiența directă,
la adevărul despre cine și ce suntem.
Diviziunea dintre știință și spiritualitate
le-a sărăcit pe amândouă.
Religiile și sistemele spirituale au nevoie disperată de metode riguroase,
care demonstrează că generează condiţii pentru ca trezirea să se întâmple.
Și știința are nevoie disperată de o deschidere
la posibilitatea de a exista ceva dincolo de planul fizic.
Nu este vorba despre renunțarea la religie sau știință,
ci despre a merge mai adânc, fiind dispuși să ne schimbăm pe noi înșine
astfel încât să devenim un instrument mai bun pentru investigare.
Noi suntem cei care facem experimentul,
și experimentul în sine.
Religia a fost limba și recipientul
a acestor tradiţii de meditație, spiritualitate
care au fost scrise și transmise
de-a lungul generațiilor.
Cu siguranță există un limbaj foarte literal,
care desparte religiile si desparte
culturi când lucrurile sunt luate la propriu.
Dar dacă simți spiritul religiei,
poți urmări
firul înapoi la trezirea autentică.
Oricine are potențialul, indiferent dacă au credință sau nu,
deoarece trezirea este inerentă
în conștiința noastră umană, doar prin nașterea noastră umană.
Deci, oricum ai numi-o, și ori de câte ori se folosește limbajul,
sunt anumite principii care par a fi la fel
de-a lungul acestor diferite religii,
spiritualități și tradiții de meditație.
Când eram mai tânăr, această înțelegere
era disponibilă în principal în tradiţiile spirituale răsăritene.
Era disponibilă în tradiţiile Occidentale
dar era atât de deghizată și codificată
în acele tradiţii încât să fie aproape inaccesibilă.
Mulți oameni din generația mea au mers fizic
sau cel putin intelectual, spre Est pentru a găsi această înțelegere
si cultura orientala prin comparatie cu
cea occidentală este exotică.
Și astfel această înțelegere a căpătat o aromă de exotic
din culturile în care s-a exprimat.
Și mulți oameni, inclusiv eu
au gândit ca urmare a acestui fapt
că era ceva exotic despre înţelegerea non-duală;
că este necesar un mod de viață extraordinar,
că ar trebui să renunți la viața de familie,
să-ți crească părul, să obții un nume special sau să te abonezi
la un fel de profesor sau tradiţie sau să te angajezi în practici ciudate.
Toate aceste lucruri care nu aveau nimic de-a face
cu înțelegerea de bază. Aveau de-a face cu o cultură
în care înţelegerea a fost exprimată la un moment dat.
Deci acum înțelegerea a fost complet cesionată
de ambalajul cultural tradiţional în care mulți am auzit prima dată despre asta.
Și acum doar înțelegerea esențială este disponibilă
într-un mod care ne permite să continuăm la conducerea vieților noastre
exact așa cum sunt. Viața de familie, viața la muncă...
nu este necesar să se facă vreo schimbare externă în viața cuiva.
Provocarea pe care o avem pe această planetă
este credința că există mai mult de
o esență.
Deci trăim într-o
lumea a ceea ce aș numi dualitate.
Există bărbat și femeie, alb și negru,
mare și mic, rapid și lent, sus și jos, aici și colo, înainte
si după, dar de fapt, există un singur lucru.
Toate lucrurile sunt un singur lucru.
Există un singur lucru.
Deci se dovedește că atunci când ne uităm profund la toate
vedem că ici și colo, mari și mici, rapid și încet, sus și jos, stânga și dreapta,
bărbat și femeie sunt toate același lucru, pur și simplu exprimând
caracteristici diferite dar nicidecum separate una de alta
Eu cred că noi toți
suntem individuații
ale lui Dumnezeu.
Eu cred că Dumnezeu există în și
prin fiecare ființă umană și pentru asta, în fiecare
ființă sensibilă din cosmos.
Deci văd atunci că sunt în relație cu Dumnezeu
precum este un val față de ocean.
Un val nu este diferit de ocean; este
pur și simplu o răsărire a oceanului în formă individuală.
Și când acea formă individuală este completă,
valul se retrage înapoi în oceanul de unde a venit.
Pentru a se ridica din nou într-o altă zi.
Deci cred că toți suntem individualități ale divinității,
și când vedem totul ca fiind divin,
ne schimbăm relația cu totul.
Și totul devine
diferit în experiența noastră.
Așa se schimbă lumea.
Conștiința este realitatea supremă a universului,
așa că ne-am putea întreba dacă conștiința este realitatea supremă a universului
iar totul și toată lumea este evident asta, atunci cum se face
că lumea ne apare ca o multiplicitate și diversitate
de persoane discrete și independent existente
și animale și lucruri toate făcute din chestii numite materie.
Cum putem împăca această afirmație despre conștiință ca fiind
realitatea supremă a universului când apare
ca multiplicitate şi diversitate de obiecte făcute din materie?
Deci, dovezile pe care le folosesc pentru a sugera că conștiința
este fundamentală are multe aspecte.
Una este că fizica însăși
spune că spațiu-timp nu este fundamental
și teoria evoluționistă este de asemenea de acord că spațiu-timp
și obiectele fizice nu sunt realitate fundamentală.
Acum, ambele teorii ne spun doar că spațiu-timp nu este fundamental.
Nu ne spun ceea ce este dincolo de spațiu-timp.
Și așa argumentul meu este că ceea ce constată fizicienii
dincolo de spațiu-timp, sunt structuri matematice,
dar despre ce e vorba cu ele
nu este chiar clar. Ce este cu acest tărâm dincolo de spațiu-timp?
Astfel propun că tărâmul dincolo de spațiu-timp este despre conștiință.
Și aș sugera că conștiința infinită are capacitatea
de a se localiza ca numeroase subiecte separate de experiență,
adică toate fiinţele simţitoare, toţi oamenii sau animalele.
Fiecare dintre noi suntem localizări ale conștiinței infinite,
în conștiința infinită făcută numai din conștiință infinită
din perspectiva căreia vede
propria activitate ca lume exterioară.
Deci ceea ce ni se pare ca o lume făcută din materie
din perspectivele noastre localizate, este din punctul de vedere al realitatii,
pur si simplu activitatea unei conștiințe infinite.
Cu alte cuvinte, în analiza finală, nu există
lucruri sau oameni ce există în mod discret, independent.
Există un întreg infinit, indivizibil.
Unitatea ființei care este doar refractată
într-o aparentă multiplicitate și diversitate a obiectelor și lucrurilor,
când Unul, Unicul își privește propria activitate
prin facultăţile perceptive
a minții finite.
Dacă suntem treji,
realizăm că există o singură conștientizare
deghizată în toate aceste diferite ființe de pe planetă,
o singură conștientizare strălucind prin ochii tuturor.
Apoi ne vedem la propriu în alții.
Și acea tendință de a funcționa ca un ego,
tendința de a lua pentru sine
cade pentru că realizăm direct adevărul.
Adevărul este că toți suntem o singură conștiință.
Experiența sinelui meu spiritual
a fost posibilă doar pe tărâmul
fizic dintr-un motiv foarte bun,
pentru că numai în tărâmul fizic era disponibil opusul.
Cu alte cuvinte, pentru a folosi un exemplu simplu,
dacă aș vrea să mă experimentez pe mine, dacă aș putea vorbi
metaforic, ca lumină,
Nu am putut experimenta să fiu lumina dacă aș fi în mijlocul luminii,
nimic altceva în jurul meu decât lumina,
care este o definiție perfectă a tărâmului spiritual.
Așa că aș ajunge într-un tărâm pe care îl numesc tărâmul fizicului,
unde este ceva altfel decât lumina.
Pentru că dacă vreau să mă experimentez ca lumină,
nu doar mă cunosc așa, dar să si experimenteaz,
Nu puteam face asta decât acolo unde era
opusul luminii, în acest caz, întunericul.
Așa că am adus
această oportunitate către tărâmul fizic unde există lumina și întunericul
simultan, iar apoi în acea exterioară
expresia mea ca lumină, aș putea fi cine sunt cu adevărat.
Și această înțelegere sugerează
că în spatele diferențelor noastre toti suntem aceeași ființă,
nu o ființă asemănătoare, ci suntem cu toții la propriu una... aceeași ființă.
Și dragostea este experiența simțită
a acestei unităţi sau fiinţe împărtăşite.
Este o teoremă a teoriei noastre că există în cele din urmă o singură conștiință.
Deci avem această dinamică a multor, multor agenți conștienți.
Dar teoria ne spune că până la urmă toţi acei agenţi conştienţi
sunt de fapt doar proiecții ale unei singure conștiințe.
Paradigma actuală în știință
a fost, și a fost de secole,
că spațiul și timpul sunt natura fundamentală a realității.
Acestea sunt ireductibile și reprezintă temelia tuturor.
Și înainte de Einstein, spațiul și timpul au fost privite ca separate.
Acum, spațiul și timpul împreună, unificate în spațiu-timp sunt privite
ca natura fundamentală a realităţii.
Și atunci știința a presupus că
spațiu-timp și obiectele aflate în spațiu-timp sunt realitatea fundamentală.
Și așa, de exemplu, când vorbim despre conștiință,
conștiința însăși trebuie să fie cumva un produs al obiectelor din spațiu și timp.
În acel cadru fizic, spațiul, timpul și obiectele fizice
fără o conștiință sunt realitatea fundamentală.
Și conștiința vine mai târziu în evoluția universului, nu?
Așa că big bang-ul a existat fără conștiință,
a existat doar spațiu-timp și energie.
Energia s-a unit în particule masive
și în cele din urmă viața a apărut după cine stie cate milioane
sau sute de milioane sau miliarde de ani.
Apoi, după aceea a apărut acea conștiință, chiar mai tarziu.
Din acest punct de vedere, când mori, complexitatea fizică care a dat
naștere conștiinței se dizolvă și astfel conștiința ta se dizolvă.
Și astfel cadrul fizicist chiar elimină cu totul
conștiința ca lucru fundamental, și spune că
când corpul tău moare, conștiința ta merge cu el.
Din alt punct de vedere...
ce am făcut cu colegii mei, am folosit teoria evoluționistă
pentru a sublinia că este o implicație
a teoriei evoluționiste, că spațiul si timpul nu sunt fundamentale,
deci interpretarea fizicistă a evoluției este greșită.
Ideea că spațiul, timpul și particulele
au evoluat cumva datorită organismelor umane
este cadrul greșit, pentru că spațiu-timp în sine nu este fundamental.
Propunem o dinamică dincolo de spațiu-timp, mult mai bogată.
Dinamica conștiinței.
Ceea ce nu facem este să aruncăm vechile noastre teorii.
Când fizicienii spun: spațiu-timp este condamnat,
asta nu înseamnă că nu mai suntem atenți la Einstein.
Absolut nu. Acordăm atenție lui Einstein.
Orice teorie nouă dincolo de spațiu-timp a fizicienilor, vine cu un proiect mai bun
în spațiu-timp, ni-l dă înapoi pe Einstein și să ne dea înapoi teoria cuantică
sau te înșeli.
Toate vechile noastre teorii
sunt prieteni minunati, și o să le păstrăm
drept cazuri speciale ale unei teorii mai profunde.
Deci, în teoria noastră a conștiinței, trebuie să facem același lucru.
Nu putem propune ceea ce ne dorim.
Este necesară o teorie a conștiinței ce proiectează
și care ne dă înapoi spațiu-timp,
și ne dă înapoi teoria cuantică, și ne dă înapoi relativitatea specială
și generală, și ne dă înapoi evoluția prin selecție naturală.
Dacă nu putem face asta în detaliu matematic precis, apoi nu este
un motiv pentru ca oamenii de știință să ne ia teoria conștiinței în serios.
E ca și cum conștiința infinită își pune o cască de realitate virtuală.
Conștiința infinită pune o cască VR făcută din gândire și percepție.
Și făcând asta, în momentul în care pune casca VR,
se localizează pe sine în cadrul propriei activitati.
Și prin căștile alea se uită prin facultățile
de percepție ale unei minți finite; văzul, auzul, atingerea, degustarea și mirosul.
Și fragmentează unitatea propriei fiinţe
și îl face să apară ca 10.000 de lucruri.
Ceea ce sugerez este că
există mult mai mult pentru univers decât mintea finită.
Nu sugerez că universul apare doar în fiecare dintre mințile noastre finite.
Universul există în afara minții noastre finite dar în interiorul conștiinței.
Dar sunt limitările minții noastre finite
care dau universului aspectul său.
Deci, când ne uităm la univers, vedem realitatea
care există înainte de a fi percepută.
Dar o vedem prin lentila capacităților noastre perceptive,
ceea ce îi conferă aspectul.
Deci ideea trezirii în multe tradiții spirituale a fost ideea
că ceea ce am luat este realitate
obiecte din spațiu și timp, corpurile noastre fizice și așa mai departe
nu este realitatea finală, că există o realitate mult mai profundă,
o realitate a conștiinței care transcende spațiu și timp și obiecte fizice,
și că nu suntem divorțați de acea realitate.
Acea realitate este, într-un anumit sens, esența a ceea ce suntem.
Și așa trezirea este trezirea din iluzia
că sunt doar un mic corp în spațiu și timp, la faptul că sunt
de fapt autorul a tot ce văd în interiorul spațiului și al timpului.
Creez totul din mers în timp ce privesc și percep.
Cineva devine trezit recunoscând că
ceea ce suntem în esență este deja
pe deplin treaz, pe deplin conștient,
complet, întreg, împlinit în pace.
Este ca și cum ai întreba cum face
soarele să devină luminat?
Natura sa este lumina.
Este deja complet iluminat.
Natura fiinţei noastre esenţiale este deja pace și fericire.
Nu ne este clar tuturor, pentru că ființa noastră esențială este așa
bine amestecată cu conținutul de experiență care este înnăscută
Pacea și fericirea sunt estompate de experienţă.
Din acest motiv credem că ființa noastră esențială trebuie să fie iluminată.
Nu, ființa noastră esențială nu trebuie să fie iluminată
nu mai mult decât soarele trebuie luminat dimineața devreme.
Soarele strălucește mereu cu aceeași luminozitate.
Ființa noastră esențială strălucește mereu cu aceeași pace și bucurie.
Dar acea pace și bucurie sunt estompate de agitația
si lipsa care caracterizeaza gândurile și sentimentele noastre.
Nu există persoană care să se trezească
Deci eu care m-am trezit
M-am trezit din această structură
numită Dan la un centru de meditație.
Era un centru Zen.
Făceam o meditație Zen sesshin
care este o perioadă lungă de practică intensivă.
Deci Zen este uimitor pentru crearea acestui recipient
unde sunt aceste condiţii fără de scăpare.
Deci personajul Dan care a învățat meditația,
personajul Dan făcea toată această meditație,
acest făcător de meditație,
și-a dat seama că nu se poate trezi.
Este ca toate trucurile de meditație,
toate practicile care fuseseră învăţate nu au fost de folos.
S-a ajuns la punctul în care personajul respectiv
care încerca să se trezească, nu a reușit
să se trezească și a trebuit să eșueze.
Că personajul pe care l-am trăit, personajul pe care l-am jucat
toată viața mea, a trebuit să renunțe sau să moară și
ce a ramas?
Ce a mai rămas când nu era nici un făcător
când nu exista un meditator
meditând sau făcând ceva numit, meditație,
ceea ce a rămas era adevărata mea natură
sau eu... doar eu.
Când ne trezim din acest mic, sentiment de sine separat, inseamnă
nu că omorâm egoul
sau că ne luptăm.
De fapt, îi permitem să se semi-retragă
din meseria sa de identitate a ego-ului
și apoi să se relaxeze pentru a fi parte
a echipei noastre, parte a conștiinței noastre.
Și asta ne dă imediat un sens de libertate
că nu ne uităm la lume printr-o lentilă mică,
că suntem cu inima deschisă și cu mintea deschisă într-un fel
expansiv și totuși în același timp, mai intim conectat.
Iluminarea nu este despre a deveni trezit.
Nimeni nu devine treaz sau iluminat.
Este o recunoaștere a luminii, lumina cunoașterii pure
a căror natură este pacea și fericirea
că suntem mereu și că suntem deja.
Numele meu este Lisa Natoli, și sunt cunoscută ca profesor spiritual.
Predau despre vindecare și trezire si transformare.
Trezire este recunoașterea adevăratei tale naturi,
și este realizarea a ce ești cu adevărat, a ceea ce este conștiința.
Iar conștiința este doar un cuvânt pentru multe cuvinte pe care oamenii le folosesc
pentru conștientizare, viață, iubire, Dumnezeu,
Lumină.
Deci trezindu-ne la recunoașterea că nu sunt acest corp
că eu sunt, ceea ce nu moare niciodată și ceea ce nu se naște niciodată,
și asta a fost o idee foarte dificilă pentru mine.
Sunt pe o cale spirituală din 1992.
Am început cu "Un Curs în Miracole". (carte)
Întotdeauna am studiat-o religios.
Adică, am fost cineva foarte implicat să cunoască
Sinele, cunoașterea lui Dumnezeu, trezirea... nu am putut să înțeleg,
pentru că eram sub credinţa
că trezire a fost ceva mistic,
că s-ar întâmpla ceva, că ar apărea ceva,
și ar fi ca Isus
sau Buddha sau toți acești maeștri iluminați
și pentru mine nu se întâmpla.
Nu puteam să înțeleg de ce.
De ce sunt asa dedicat
iar eu am momente profunde de liniste si fericire și bucurie... și încă mă chinui.
Am început să-mi dau seama de simplitatea
a adevăratei noastre naturi, care este conștientizarea.
Deci pentru cineva care mă ascultă chiar acum,
Conștientizarea care aude această voce, asta suntem.
Și nu are o locație, nu are gen biologic.
nu are culoare, nu are corp,
și este total nelimitată.
Deci trezirea este locul în care ne trezim
la adevărata noastră natură.
Ne trezim la realizarea că EU sunt conștientizarea
a acestei experiențe chiar acum precum sunt aici.
Și este atât de obișnuit
încât o ratăm.
Credem că nu poate fi atât de simplu.
Recunoașterea adevăratei noastre naturi,
nu duce la fericire.
Este fericirea... natura ființei
este fericirea însăși.
Deci recunoașterea adevăratei noastre naturi este experiența fericirii.
Cine este conștient în acest moment?
Mintea va
căuta ceva, sau va încearca să complice lucrurile.
Ești deja
ceea ce mintea caută.
Mintea o va rata mereu.
Așa că nu te uita în minte pentru un răspuns.
Nu îndepărta gândurile
și nu te lăsa prins în gânduri.
Renunță pur și simplu la interesul sau atașamentul față de gânduri, idei
și credințe.
Intenționează să experimentezi direct
cine ești.
Nu încerca să negi mintea sau să atingi o stare anume.
Toate faptele, toate manipulările,
Toate mișcările sunt mai controlante de minte.
Permite minții să fie așa cum este.
Uneori oamenii se pot trezi chiar și în viața de zi cu zi.
Nu au neapărat nevoie de practică.
Așa că uneori se vor întâmpla lucruri în viață unde există o întrerupere
în tiparul tău. Și poate exista o trezire spontană.
Dar dacă viața cuiva merge pur și simplu într-un fel de model robotic
sau într-un model repetitiv, atunci
este nevoie de un fel de intervenție.
dacă cineva este chemat la trezire, acea întrerupere în tiparul tău
este numită uneori "sadhana" sau practică spirituală.
Și aceste practici sunt întotdeauna
condiţionate.
Sunt ceva ce învățăm cu mintea condiționată.
Deci pot crește probabilitatea ca trezirea să se întâmple,
prin slăbirea legăturilor în cadrul structurii de sine.
Se spune că uneori trezirea are loc întâmplător,
dar practica te face mai predispus la aceasta.
Tehnicile, practicile pot fi foarte utile
pentru a te face mai predispus.
Dar apoi, la un moment dat, trebuie renunțat la ele.
Pentru că dacă mintea face în mod continuu ceva practic
sau orice altceva, atunci mintea are
frâiele, mintea e pe scaunul șoferului.
Deci practicile sunt utile, foarte utile
ca trepte pentru realizarea structurii de sine,
Ai putea spune mai putin dens prin iluminarea structurii sinelui
astfel încât să devină mai permeabil
la adevărata noastră natură.
Paradoxul cu practica este că atunci când te trezești în sfârșit,
realizezi că toate practicile
au fost făcute de sinele fals,
personajul din jocul VR, și că TU,
adevăratul sine nu a fost niciodată legat.
Tot ce trebuie să faci este sa renunți la preferințele ego-ului,
să renunţe la fixarea asupra lucrurilor.
Orice în domeniul schimbării fenomenelor nu este adevăratul sine,
"tu" care crezi că ești, "tu" cu care ai fost mereu
identificat, nu se va trezi niciodată
te trezești din acel personaj.
Te trezești din amăgirea că ai fost acest personaj condiționat.
Deci, când oamenii vin la acestea reuniuni, ei cred asta
„Eu” acest mic „eu” se va trezi, se va întâmpla ceva grozav.
Dar la un moment dat, acel eu mic nu o va face niciodată.
Trebuie să renunțe, trebuie să eșueze.
Și doar în acel eșec
ne dăm seama cine suntem, că am fost mereu conștienți, am fost mereu prezenți.
Tocmai ne-am cuplat în acest personaj iar noi am crezut
că asta eram.
Mi-am început căutarea spirituală în clasica tradiție Advaita Vedanta
care era o cale devoțională
care a implicat meditația pe mantre,
pe care le-am practicat foarte sârguincios timp de 20 de ani.
Și meditația cu mantre implică
concentrarea atenției asupra unui sunet
iar apoi treptat sunetul se estompează.
Cu toate acestea, de fapt abia după ce am intrat în legătură
cu calea directă
căutarea mea spirituală chiar a ajuns la punctul culminant.
Pentru că în această abordare directă,
nu acordăm atenție vreunui obiect, oricât de subtil,
de exemplu, o mantră, un sunet, respirația,
permitem atenției noastre să se cufunde în interior
sau înapoi în sursa sa.
Să folosim o analogie.
Imaginează-ți că îți urmărești viața pe un ecran de televizor.
Ești identificat cu personajul de pe ecran.
Zi dupa zi,
an de an esti implicat în povestea personajului
când deodată te trezești din poveste
pentru a observa ecranul pe care apare personajul
și realizezi că nu ești personajul la care te-ai uitat.
Pe ecran, obiectele pot veni și pleca.
Personajele vin și pleacă,
dar ecranul rămâne neschimbat.
Personajul se poate uda,
dar ecranul nu se udă. Personajul poate fi deranjat,
dar ecranul nu este deranjat.
Fără ecran, personajele nu ar exista,
totuși ecranul trece neobservat.
Personajele își văd de viața regizată.
Conștientizarea este ca ecranul.
Este ca spațiul în care toate gândurile,
mișcările, toate stările de conștiință vin si pleacă.
Gândurile, senzațiile
și întreaga lume exterioară apar pe ecran, în continuă schimbare
Dar ecranul nu se schimbă.
Mintea este cea care schimbă stările prin experiența umană.
Dar e ceva, ceea ce ești, care rămâne.
Ceva care este mereu prezent,
care este conștient de acele stări aflate în schimbare
și asta este conștiința sau adevărata noastră natură.
Atâta timp cât există atașament față de un personaj de pe ecran,
un sentiment că sunt acel personaj, atunci va fi suferință;
maya - iluzia sinelui.
Nu poti face nimic pentru ca personajul
de vis să ajute la eliberarea ta. Indiferent dacă urmezi scenariul
în drama vieții tale sau te răzvrătesti împotriva scenariului,
daca actionezi din punctul de vedere al personajului,
atunci ești prins în iluzie.
Pentru a te trezi,
nu te mai identifica cu ceea ce apare pe ecran.
Recunoaște că totul este impermanent.
Nu mai reacționa la gânduri și nu mai trata programul ca fiind real
Dacă îmi retrag atenția de pe ecran, direcționând conștientizarea
spre sine, se întâmplă un lucru insondabil.
Conștientizarea însăși se trezește.
Acest lucru nu este o întâmplare.
"O întâmplare" este ceea ce se întâmplă pe ecran.
Trezirea înseamnă doar recunoașterea ecranului
care a fost întotdeauna deja acolo.
Nu crede următorul tău gând
în schimb, întoarce conștientizarea spre conștientizarea însăși.
Eu am fost întotdeauna eu însumi.
Simțul meu de sine curge prin viata mea.
Rămâne prezent constant de-a lungul vieții mele.
Ce este prezent în mine acum,
care a fost prezent ieri, anul trecut, acum zece ani,
și când eram un copil de doi ani?
Ce este acest „eu” sau sinele esențial
căruia i se întâmplă toată experiența mea?
Recunoașterea
naturii aceleia este marele secret al vieții.
Este calea directă către pace
si fericire. Nu este ceva ce poate fi inițiat de către o persoană.
Este ceva ce o persoană recunoaște.
A re-cunoaște.
Asta e de știut, din nou.
Ceea ce am știut de la bun început
dar este pur și simplu uitat sau negat sau de necrezut.
Deci nu putem iniția apropierea de Dumnezeu.
Pur și simplu, putem recunoaște că a fost mereu acolo
și că va fi mereu acolo.
Era doar această indicare directă la trezire,
această deschidere către ceea ce este deja aici care mi-a permis să găsesc
un nou mod de
a fi - o nouă etapă a dezvoltării.
Mulți oameni cred că este un obiectiv imposibil sau inaccesib
acela de cunoaștere a sinelui, iar scopul meu
ca profesor, doar din cauza propriei mele treziri,
a fost dorința să îl fac foarte practic, cu picioarele pe pământ.
Iubesc să învăț oamenii, este disponibil tuturor.
Dacă credem și simțim
că suntem un sine temporar, finit, separat,
suntem, fie că știm sau nu,
în căutarea păcii și a fericirii.
Cu alte cuvinte, nu este posibil să fii un eu separat,
a te simți ca un eu separat și să nu fii în căutarea fericirii
Deci ce se cere
în acest caz este de a reorienta căutarea fericirii,
în loc să caute fericirea în conținutul obiectiv al experienței,
a căuta fericirea în sinele propriu.
Deci practica spirituală care este necesară
este îndreptarea atenției sau mai exact,
relaxarea atenției in sursa sa
conștientizare pură, mai degrabă decât direcționată către
o substanță, un obiect, o activitate sau relație și așa mai departe
Deci practica spirituală, dacă o putem numi o practică,
ar fi această relaxare
a atentiei, această subsidenţă a atenţiei
în inima conștientizării,
odihnindu-se în fiinţă ca fiinţă.
Dragoste.
Dragostea pură este adevăratul meu eu.
Este adevărata mea natură.
Dragoste pură pentru toată lumea și pentru toate,
pentru fiecare aspect al vieții.
Chiar și acele lucruri cu care nu sunt de acord.
Pentru cel care a recunoscut natura ființei sale, își cunoaște ființa
ca izvor al păcii
și fericirii după care tânjește.
Deci lumea nu mai devine locul
în care ei caută fericire, caută împlinirea.
Nu înseamnă că o astfel de persoană nu mai are dorințe,
dar dorințele nu sunt acolo pentru a împlini sentimentul lipsei
caracteristic separării de sine.
Ca atare, o persoană a găsit sursa fericirii
în ea înșăși iar dorințele ei provin din acel sentiment de fericire.
Ei nu merg spre ea.
De exemplu, în domeniul relațiilor,
face o mare diferență la relațiile noastre.
Nu mai căutăm pe altcineva
pentru a ne îndeplini nevoile sinelui nostru.
Căutăm pe altcineva pentru a împărtăși
experiența fericirii pe care o avem deja.
Și asta ne uşurează prietenii de povara imposibilă
de a oferi fericire unui vorace,
sine nemulțumit.
Nu se întâmplă nimic în viața mea
care nu mi-a adus sau nu îmi va aduce beneficiu
în sensul că fiecare moment, fiecare activitate, fiecare rezultat
mă mută înainte
în procesul de evoluţie a sufletului meu.
Și de aceea am venit aici pe tărâmul fizic,
să evoluez.
Rămâi deschis.
Simte vitalitatea interioară,
lăsând energia să circule liber.
Nu încerca să faci ceva să se întâmple
Cine este conștient de acea energie,
acea viață interioară?
Observați tendința minții de a controla și manipula,
de a se implica.
Fara folosirea memoriei sau a limbii tale,
Cine eşti tu?
Dincolo de minte și simțuri,
Cine eşti tu?
Cine este conștient?
Mulți oameni care aud aceste idei pentru prima dată,
nu au auzit nici măcar ideea asta a sinelui.
In mintea mea, sunt două tabere diferite de oameni.
Sunt cei care se află pe o cale spirituală și au auzit această idee.
Ei încearcă să ajungă la sine, ei încearcă să fie sinele.
Ei continuă să caute.
Și apoi mai sunt și alți oameni care doar și-au trăit viața.
Nu au auzit niciodată de aceste idei până acum.
Nu au auzit niciodată de "Cunoaște-te pe tine însuți".
Mulți oameni cred că a te cunoaște pe tine însuți înseamnă a cunoaște corpul,
cunoaște-te, fii tu însuți, fii autentic.
Ce înseamnă cu adevărat, a te știi pe tine însuți înseamnă să știi ce ești,
să știi ce ești în adevăr și să-ți cunoști adevărata natură.
Cuvintele "te cunoști pe tine însuți" au fost sculptate
la intrarea în Templul lui Apollo în Delphi și, ca atare
stă ca o invitație la zorii civilizației occidentale către umanitate,
sugerând că a te cunoaște pe tine însuți este cu adevărat fundația
întregii civilizaţii. De ce?
Pentru că Sinele nostru stă în centru intregii noastre experiențe.
Indiferent de ceea ce trăim, noi suntem cei care o experimentăm.
Orice gândim și simțim, gândurile noastre
iar sentimentele apar în numele Sinelui nostru.
Indiferent de activitățile și relațiile în care suntem angrenați
desfașurăm acele activități și relații în serviciul Sinelui nostru.
Deci Sinele nostru rămâne în centrul experienței noastre.
Deci ce ar putea fi mai important decât să cunoaștem natura Sinelui nostru
și ar fi posibil
să se cunoască natura a orice altceva
dacă nu cunoaştem mai întâi natura celui care o știe?
Cred că trezirea este
despre încheierea coșmarului
și pășirea în vis.
Prin asta vreau să spun
dezertăm sau abandonăm în cele din urmă coșmarul a ceea ce
ni s-a spus despre viață, despre Dumnezeu, și despre noi înșine.
Și pășim în visul noțiunii noastre mărețe.
întreb adesea, Cum crezi că ar fi viața ta
dacă te-ai regăsi pășind în cel mai înalt
cel mai măreț, cel mai minunat gând avut despre Dumnezeu și despre viață
și despre tine.
Deci această recunoaștere a adevăratei noastre naturi nu este doar recunoașterea
care ne aduce la final dorința pentru fericirea în lume.
Este, de asemenea, recunoașterea ce ne permite
să trăim într-un fel care este în concordanță cu înțelegerea
că la cel mai profund nivel, totul și toți, sunt una.
Această înțelegere ar aduce
bunătate, compasiune, dreptate,
toleranță, înțelegere în societatea noastră.
Societatea noastră ar fi revoluționată
prin această înțelegere.
Pe măsură ce umanitatea renunță la abordările bazate pe ego,
atunci știința, religia, politica
și economia încep să reflecte înțelepciunea perenă
Fie că este vorba despre tradițiile autohtone care realizează
Duhul suprem în toate lucrurile,
sau tradițiile egiptene/kemetice care descriu
călătorie evolutivă a omului din scarabeul umil
la o singură sursă
sau când auzim cuvintele
misticilor creștini, hinduși
din tradițiile musulmane sau budiste,
sau din învățăturile lui Platon și Plotin descoperim că
cei care și-au dat seama de adevărata lor natură vorbesc despre agenți conștienți.
Desigur, au folosit limba culturii lor
si a vremurilor respective pentru a exprima unicul adevăr peren.
Știința începe acum să vadă nu o lume de particule inconștiente
și câmpuri, ci un univers făcut din
agenţi conştienţi.
Ceva nou iese la suprafață în lumea științei.
După cum a spus Nikola Tesla,
în ziua în care știința va începe să studieze fenomene nonfizice,
va face mai multe progrese într-un deceniu
decât în ​​toate secolele precedente ale existenței sale.
Acea zi este azi.
De fiecare dată când am avut un avans matematic precis
in stiinta, a deschis noi tehnologii
care aratău ca o magie în comparație cu ceea ce aveam înainte.
Deci sentimentul meu este că teoria agenților conștienți peste spațiu-timp
ne va oferi tehnologii
care vor fi cu adevărat uluitoare.
De exemplu, chiar acum, majoritatea galaxiilor pe care le vedem,
Cred că 97% din galaxiile pe care le vedem,
nu pot fi vizitate niciodată. Se departeaza mai rapid decât viteza luminii.
Deci nu se mișcă prin spațiu mai rapid decât viteza luminii.
Spațiul în sine se extinde, atât de repede că viteza
cu care se îndepărtează de noi este mai mare decât viteza luminii.
Deci nu am putea călători niciodată prin spațiu
pentru a merge la 97% din galaxiile pe care le vedem.
Există toate aceste proprietăți acolo care ne fac cu mâna și ne spun, "Salut,
suntem aici, nu puteți veni niciodată la noi."
Asta dacă treci prin spațiu-timp.
Dar dacă îți dai seama că spațiu-timp este doar în casca ta?
Este doar formatul unui joc
și nu ești blocat în căști.
Te poți juca cu programul care rulează jocul.
Deci este ca cineva din Grand Theft Auto (joc PC), ești un
Vrăjitor din Grand Theft Auto,
și stii sa folosești masina
și să conduci drumurile și îi poți învinge pe toți cei din joc.
Dar să presupunem că știi programul care rulează Grand Theft Auto.
Așa că ieși din căștile auto ale jocului Grand Theft
și te poți juca cu programul.
Ei bine, poți lua benzina din rezervorul vrăjitorului.
Le poti desumfla un cauciuc.
Puteți modifica geometria drumurilor.
Poți să faci orice vrei.
Deci, odată ce înțelegem căștile noastre spațiu-timp,
nu va trebui să călătorim la Galaxia Andromeda
prin spațiu-timp, ceea ce ne-ar lua 2,4 milioane de ani.
Vom putea să ocolim spațiu-timp.
Văd lumea din jurul meu ca pășind într-o
o expresie și o experiență mai liniștită a ceea ce înseamnă a fi om
si ce inseamnă a fi un aspect al divinității.
Dar nu cred că avem o perioadă nesfârșită de timp.
Am impresia că timpul
se epuizează, că este acum sau niciodată.
Cred că suntem pe drumul cel bun.
Am un sentiment de optimism asta din cauza tipului de oportunități
pe care le vedem astăzi în lume pentru a comunica
idei puternice și importante
moduri pe care nici măcar acum cativa ani nu le aveam
creează posibilitatea că putem ajunge la acel loc
de masa critică, că putem atinge masa critică
înainte să ne expire timpul.
Dar ne-am înșela dacă ne gândim că avem o perioadă nesfârșită de timp
pe această planetă.
Când fiecare individ
dezidentifică din caracterul lui condiționat,
atunci nu mai acţionează ca o entitate egoică.
Și asta aduce o transformare a planetei.
Aceasta aduce un Pământ nou.
Viața așa cum o cunoaștem acum pe această planetă,
Cred că trebuie să facem rapid niște schimbări,
în mod dramatic și radical
dacă vrem să vedem ziua de mâine la care am visat cu toții.
Deci, ar putea această înțelegere să devină cotidiană în viața noastră?
De ce nu? Da.
Provocarea pe care o avem acum este că nimic nu merge,
și a sosit vremea pentru noi să ne ridicăm și să spunem că este adevărat.
Cu siguranță putem face mai bine decât atât.
Cu siguranţă.
Ne putem extinde înțelegerea a cine suntem
și expresia noastră a adevăratei noastre naturi.
Trebuie să fim atenți
la mediul nostru,
la politica noastră, la economia noastră,
și la procesul nostru spiritual pe această planetă.
Pentru că problema din lume astăzi nu este o problemă politică.
Nu este o problemă economică.
Nu este o problemă socială.
Este o problemă spirituală.
Are de-a face cu cât de implicați suntem
în a păși spre cele mai înalte adevăruri spirituale.
Aceasta nu este o filozofie New Age.
Aceste idei au existat
de mii de ani.
Înțelepciunea perenă a fost exprimată prin
nenumărate tradiții și culturi și, precum conștientizarea
în sine, a fost întotdeauna ascuns la vedere.
În creștinism,
Evanghelia gnostică a lui Toma conţine
indicii directe către adevărata noastră natură.
Ucenicii l-au întrebat pe Iisus: Când va veni împărăția?
Iisus a spus: Nu va veni așteptând-o.
Nu va fi vorba de a spune, Este aici sau este acolo.
Mai degrabă, regatul tatălui este întins
pe pământ și oamenii nu-l văd.
Regatul nu este aici sau acolo. Conștientizarea nu este aici sau acolo.
Nu este fixată în timp și spațiu.
Dacă aștepți să se întâmple ceva
un eveniment exterior sau o stare, o oarecare ascensiune,
ceva vindecare sau ceva energie, atunci
mintea ta condiționată încă caută.
Încă mediază experiența ta
de acum, a prezentului.
în budism se spune "samsara",
Lumea suferinței și a nirvanei,
lumea eliberării nu sunt două lumi separate.
Sunt una și aceeași.
Nu manipulăm sau schimbăm lucrurile
pentru a ajunge la o realitate mistică.
Când ne trezim, se dezvăluie perfecţiunea lumii
direct, așa cum este.
Este posibil să fii pur și simplu aici și acum în acest moment,
nemediat de acea minte cautatoare?
Este posibil să fii bine cu acest moment așa cum este?
A fi pur și simplu.