Trezirea
este următoarea etapă naturală a dezvoltării omului.
"Trezirea" reprezintă simpla recunoaștere a naturii ființei noastre esențiale.
Nu este vreo experiență mistică, religioasă ciudată
aflată doar la indemâna celor puțini
Este disponibilă tuturor.
Ceea ce suntem în esență este deja deplin treaz, deplin conștient.
Și este total nelimitat.
Adevărata ta natură este mai aproape
decât este acel TU care crezi că te defineste.
Conștiința este realitatea supremă a universului.
Următorul pas în domeniul științei: conștiința este fundamentală.
Ce este totuși Trezirea?
Să îmi explice și mie cineva.
Ce este Trezirea?
Fie că îl numiți sinele adevărat, sinele iminent sau "fără sine",
sau natura Buddha, Tao sau Conștiința Christică
chiar nu contează.
In acest film, ne vom referi la aceasta drept "Conștientizarea".
Conștientizarea
nu este proprietatea unei religii.
Trezirea sau realizarea conștientizării
este ca trezirea dintr-un vis.
Visul personajului tău
în jocul vieţii.
Prin personajele noastre,
experimentăm lumea
în toată frumusețea și urâțenia ei.
Putem numi dualitate această experiență a vieții și a morții.
De jur imprejur mergem fixați pe aceste personaje,
gânduri și senzații.
Bine si rău.
Război și pace.
Lumină și întuneric.
Nașterea și moartea.
Până ne trezim și aflăm
noi nu suntem personajul.
În acest film, lansam o invitație
pentru tine să experimentezi direct adevărata ta natură.
Pentru a afla direct, nu intelectual...
Cine eşti tu?
Vom repeta aceasta
invitație în moduri diferite.
Când investighezi cine ești
lasă totul să fie exact așa cum este.
Nu mișca mintea pentru a face ceva să se întâmple
sau pentru a găsi un răspuns la nivelul mintii.
Și totuși, nu încerca să alungi mintea.
Pur și simplu intenționează să experimentezi direct cine esti.
Lăsând mintea să fie o "minte care nu știe"
Trezirea este răspunsul tuturor problemelor lumii la toate nivelurile.
Toate problemele lumii provin dintr-o iluzie.
Iluzia fundamentală a minții.
Și acea iluzie este aceea ca Eu sunt acest personaj limitat.
Când trăim într-un sine mic, separat
întotdeauna există vreun fel de nemulțumire perpetuă.
Deci aceasta poate fi o mare nemulțumire ca o traumă,
sau poate fi doar această senzație de fundal...
"Ceva nu e bine.
Ceva nu e în regulă. Îmi lipsește ceva.”
Chiar și când am ceva plăcere, chiar și atunci când obțin ceva în lume,
chiar și atunci când am o relație bună,
dacă am doar o pauză sau un moment,
există acest sentiment de nemulțumire
Sunt izolat sau rupt de ceva.
Deci acest sentiment, care se pare că
este prezent la majoritatea oamenilor, ne poate motiva
sa ne trezim din acel mic, sine separat
a cărur natură este un fel de anxietate a separării.
Acest caracter limitat are o tendință să apuce ceea ce vrea.
Este doar o colecție a tiparelor condiționate
de a pofti la ceea ce vrea sau încercând să alunge ceea ce nu vrea.
Este acest proces nesfârșit, poți spune un principiu al plăcerii
știi, mergând după plăcere, evitând durerea.
Și dacă credem că suntem acest
caracter, acest tipar condiționat,
atunci suferim și creăm suferință în lume.
Lumea devine o reflectare a acelei conștiințe egoiste.
Beneficiul trezirii
este că tu suferi mai puțin
si oamenii din jurul tău suferă mai puțin.
Nu există îndoială în mintea mea că legătura mea inițială cu
înțelegerea mea despre Dumnezeu a fost o trezire
in viața mea, cea mai mare trezire experimentata vreodată.
Era ca și cum aș fi dormit într-adevăr timp de 50 de ani.
Mergând ca un robot, făcând doar lucrurile pe care am fost învăţat să le fac
din vremea când eram tânăr, aveam o formulă,
ia fata, ia mașina, ia o slujbă, ia casa, ia o soție.
O formulă care credeam că este despre cum trebuia să funcționeze viața
până când am ajuns în jur de 53 ani.
Și mi-am dat seama că în timp ce făcusem multe dintre acele lucruri și căpătasem
succes profesional până la un punct, mi-am dat seama că nimic dintre
acestea nu contează. Eu, care m-am trezit pe la 53 de ani, dându-mi seama
nimic din toate astea nu contează,
nimic din toate acestea nu înseamnă nimic.
Am fost șocat să descopăr cum asta însemna practic
cât de inutil era totul.
Când încetați să urmați scenariul
care a fost stabilit pentru caracterul tău.
Cel moștenit de la părinți, societate
și condiționarea biologică,
atunci se deschid noi dimensiuni în cadrul jocului.
Calea se deschide,
dar nu este o cale pentru a ajunge la o anumită destinație.
Este o cale fără cale,
o desprindere a iluziei pentru a sosi
exact unde te afli în prezent.
Numele meu este Rupert Spira.
Vorbesc despre esențial
înțelegerea non-duală care stă la baza
tuturor marilor tradiții spirituale și religioase.
Și scriu și conduc meditații ghidate
și port conversații al cărui scop este să conducă
la o recunoaştere experienţială
a acestei înțelegeri.
Ințelege că
pacea si fericirea
după care tânjim cu toții
mai presus de orice altceva, nu poate niciodată,
prin definitie să se regăsească în experienţa obiectivă.
Nu poate fi furnizată niciodată prin obiecte, substanțe,
activități și relații.
Aș sugera
înțelegând aceasta
clar și nu petrecând restul vieții proprii
căutând împlinirea unde nu poate fi găsită.
Oricine se uită la acest film o face tocmai pentru ca
fie a înţeles, fie cel puţin a intuit
că pacea și fericirea pentru care tânjește nu pot fi găsite
în experienţă obiectivă şi au început
această investigație asupra adevăratei lor naturi.
Este cea mai importantă investigație
care se poate face de cineva, și este ancheta
de care depinde fericirea noastră.
Cea mai mare întrebare din viața mea, desigur,
la care cred că majoritatea se uită mai devreme sau mai târziu, este
"Ce rost are, de fapt?"
„Ce rost are viața?”
Asta, spre surprinderea mea, mi s-a spus că scopul vieții
nu avea nimic de-a face cu tot ceea ce făceam.
Nu era vorba despre meseria mea.
Nu era vorba despre cariera mea.
Nu era vorba de aproape nimic din viața mea fizică.
Acestea au fost aspecte ale vieții mele, nu erau scopul vieții.
Scopul vieții mele, după cum am ajuns să înțeleg
a fost pentru mine să experimentez,
să exprim, demonstrez și împlinesc
adevărata mea identitate, cine sunt cu adevărat.
Cred că e cea mai mare întrebare
cu care se confruntă majoritatea oamenilor este o întrebare care cu greu
se întreabă cineva vreodată sau la care răspunde vreodată.
Cea mai mare întrebare a vieții,
după înțelesul meu, este „Cine sunt eu?”
Cine sunt eu?
Sunt doar o entitate fizică?
ca o pasăre pe cer sau ca un pește în mare?
poate mai sofisticat, însă doar o entitate fizică.
Mă nasc, trăiesc, mor.
Acesta este începutul și sfârșitul.
Sau este posibil, doar posibil
să fiu mai mult decât atât?
Este posibil să fiu o entitate spirituală
pur și simplu având o experiență fizică?
Fiecare experiență din viața ta
te-a adus la acesta întrebare universală.
Cine eşti tu?
Nu căuta un răspuns cu mintea.
Lasă totul să fie exact așa cum este.
Cine este conștient de minte?
Simțiți tot ce apare.
Cine este conștient de aceste sentimente?
Aveți o experiență completă a tot ceea ce apare
ca urmare a anchetei personale
Sunt Donald Hoffman și sunt profesor
emerit al științelor cognitive la Universitatea din California la Irvine.
Munca mea a fost să predau, deşi acum sunt emerit
eu nu predau. Și acum fac cercetări.
Chiar acum fac cercetări pe conștiință, modele matematice
de conștiință și cum ar putea apărea fizica și spațiu-timpul
dintr-o teorie a conștiinței complet precisă din punct de vedere matematic.
Propria mea călătorie a fost
atât din partea spirituală cât și din partea științei.
Deci tatăl meu a fost pastor, pastor creștin fundamentalist.
Așa că am primit asta duminicile
și am învățat știință la școală apoi au intrat în conflict, nu?
Poveștile pe care le primeam erau contradictorii.
Astfel, în adolescență, am realizat că trebuia să-mi dau seama singur.
Și am decis întrebarea la care
am vrut să răspund: suntem masini?
Oamenii sunt doar mașini sau nu?
Din punct de vedere fizic, suntem doar niște mașini
Din punct de vedere spiritual, nu am fi mașini.
Nu a fost suficient de precis să spunem ce am fi.
Așa că am decis să pun întrebarea
științific, suntem doar mașini?
Am crezut că cel mai bun mod să o fac ar fi să studiez inteligența artificială.
Și așa am mers la MIT
în laboratorul care studiază inteligența artificială
în ceea ce este acum creierul și dep. de științe cognitive, studiind
latura umană a lucrurilor. Am vrut să le fac.
Am vrut să văd ce pot face mașinile dacă și ce este special,
despre oameni și neuroștiința umană. Pentru a răspunde la asta,
chiar acea întrebare au dreptate tradițiile spirituale?
suntem mai mult decât niște mașini
sau punctul de vedere fizic, științific este cel corect?
Și noi suntem doar niște mașini,
iar conștiința este doar un artefact
a activității creierului.
Paradigma materialistă științifică predominantă în ultimul secol
neagă existenţa a orice dincolo de fizic,
a orice care nu poate fi
verificat prin metoda științifică.
Știința este un impas.
Nu poate trece dincolo de paradoxul fundamental pentru fizica cuantică,
care l-a adus faţă în faţă cu observatorul,
cu însăși conștiința.
La fel, religiile funcționează, în cea mai mare parte,
doar la nivel de credinţă.
Și-au pierdut scopul inițial, care urma să conducă la experiența directă,
la adevărul despre cine și ce suntem.
Diviziunea dintre știință și spiritualitate
le-a sărăcit pe amândouă.
Religiile și sistemele spirituale au nevoie disperată de metode riguroase,
care demonstrează că generează condiţii pentru ca trezirea să se întâmple.
Și știința are nevoie disperată de o deschidere
la posibilitatea de a exista ceva dincolo de planul fizic.
Nu este vorba despre renunțarea la religie sau știință,
ci despre a merge mai adânc, fiind dispuși să ne schimbăm pe noi înșine
astfel încât să devenim un instrument mai bun pentru investigare.
Noi suntem cei care facem experimentul,
și experimentul în sine.
Religia a fost limba și recipientul
a acestor tradiţii de meditație, spiritualitate
care au fost notate și transmise
de-a lungul generațiilor.
Cu siguranță există un limbaj foarte literal,
care desparte religiile si desparte
culturi când lucrurile sunt luate la propriu.
Dar dacă simți spiritul religiei,
poți urmări
firul înapoi la trezirea autentică.
Oricine are potențialul, indiferent dacă au credință sau nu,
deoarece trezirea este inerentă
în conștiința noastră umană, doar prin nașterea noastră umană.
Deci, oricum ai numi-o, și ori de câte ori se folosește limbajul,
sunt anumite principii care par a fi la fel
de-a lungul acestor diferite religii,
spiritualități și tradiții de meditație.
Când eram mai tânăr, această înțelegere
era disponibilă în principal în tradiţiile spirituale răsăritene.
Era disponibilă în tradiţiile Occidentale
dar era atât de deghizată și codificată
în acele tradiţii încât să fie aproape inaccesibilă.
Atâția oameni din generația mea au mers fizic
sau cel putin intelectual, spre Est pentru a găsi această înțelegere
si cultura orientala prin comparatie cu
cea occidentală este exotică.
Și astfel această înțelegere a căpătat o aromă de exotic
din culturile în care s-a exprimat.
Și mulți oameni, inclusiv eu
gândit ca urmare a acestui fapt
că era ceva exotic despre înţelegerea non-duală;
că este necesar un mod de viață extraordinar,
că ar trebui să renunți la viața de familie,
să-ți crească părul, să obții un nume special sau să te abonezi
la un fel de profesor sau tradiţie sau să te angajezi în practici ciudate.
Toate aceste lucruri care nu aveau nimic de-a face
cu înțelegerea de bază. Aveau de-a face cu o cultură
în care înţelegerea a fost exprimată la un moment dat.
Deci acum înțelegerea a fost complet cesionată
de ambalajul cultural tradiţional în care mulți am auzit prima dată despre asta.
Și acum doar înțelegerea esențială este disponibilă
într-un mod care ne permite să continuăm la conducerea vieților noastre
exact așa cum sunt. Viața de familie, viața la muncă...
nu este necesar să se facă vreo schimbare externă în viața cuiva.
Provocarea pe care o avem pe această planetă
este că credem că există mai mult de
o esență.
Deci trăim într-o
lumea a ceea ce aș numi dualitate.
Există bărbat și femeie, alb și negru,
mare și mic, rapid și lent, sus și jos, aici și colo, înainte
si după, dar de fapt, există un singur lucru.
Toate lucrurile sunt un singur lucru.
Există un singur lucru.
Deci se dovedește că atunci când ne uităm profund la toate
vedem că ici și colo, mari și mici, rapid și încet, sus și jos, stânga și dreapta,
bărbat și femeie sunt toate același lucru, pur și simplu exprimând
caracteristici diferite dar nicidecum separati unul de altul
Eu cred că noi toți
suntem individuații
ale lui Dumnezeu.
Eu cred că Dumnezeu există în și
prin fiecare ființă umană și pentru asta, în fiecare
ființă sensibilă din cosmos.
Deci văd atunci că sunt în relație cu Dumnezeu
precum un val spre ocean.
Un val nu este diferit de ocean; este
pur și simplu o răsărire a oceanului în formă individuală.
Și când acea formă individuală este completă,
valul se retrage înapoi în oceanul de unde a venit.
Pentru a se ridica din nou într-o altă zi.