Kai augau, dainuodavom šią dainelę žaidimų aikštelėje,
ir ji skambėjo taip:
„Tracy ir tas, ir tas, sėdi medyje, b-u-č-i-u-o-j-a-s-i,
pirma būna meilė, paskui vedybos,
tada būna vaikas vežimėlyje“.
Ir aš sakau,
Gerai, bus taip! Štai kaip gyveni. Štai kaip kuri santykius.
Meilė, vedybos, vaiko vežimėlis. Puiku, supratau!
(Juokas.)
Kai užaugau, taip susiklostė mano gyvenimas.
(Juokas.)
Kiek sudėtingiau, ar ne? (Juokas.)
Meilė, vedybos, skyrybos, tuščias periodas, meilė, vedybos,
bendras vaikų auklėjimas, kita santuoka, kitos skyrybos;
jūs supratote.
(Juokas.)
(Plojimai.)
Jei jums sekasi skaičiuoti irba greitai skaitote, jūs supratote,
kad buvau ištekėjusi tris kartus.
Taip, tris, ir išsiskyrusi.
Tai turėtų reikšti, kad esu visiška nesėkmė santykių klausimu.
Yra vienas būdas į tai pažiūrėti, bet ne vienintelis.
Nes manau, kad vis ištekėdavau už netinkamo vyro.
Visai ne, nesirinkau blogų vyrukų.
Pirmi mano du vyrai buvo puikūs vyrai,
kurie dabar vedę nuostabias moteris, kurios nėra aš.
(Juokas.)
Ir mano trečias vyras, na, mes dabar draugai „Facebook“.
Viskas gerai, kas gerai baigiasi, ar ne?
Po mano trečios santuokos žlugimo 2005 m.,
supratau, kad tuokiausi su kiekvienu, pasimaišiusiu po kojom,
išskyrus tą vienintelį už kurio turėčiau tekėti,
kad turėčiau puikius santykius,
ir kad susituokus su tuo žmogumi
visi mano santykiai būtų sėkmingi, net ir tos buvusios nesėkmės.
Tos vadinamosios nesėkmės, tiesą sakant.
Kadangi šiandien kalbame apie moterų išradimus,
aš kalbėsiu apie santykių kūrimą.
Ką radau per daugybę bandymų ir, akivaizdu, daugybę paklaidų,
yra dalykas, kuris pakeitė mano gyvenimą ir meilę,
ir tai yra idėja – vesti save.
Taigi, ką reiškia vesti save?
Tai didelė idėja.
Tokia didelė, kaip pati santuoka, išskyrus, jei galėčiau apibendrinti,
tai būtų, kad pradedi santykius su savimi
ir tada užmauni žiedą.
(Juokas.)
Kitais žodžiais, tu visiškai sau įsipareigoji.
Ir tada kuri santykius su savimi
iki tol, kol supranti, kad esi išsipildęs,
kad nėra nei vyro, moters, darbo, aplinkybių, galinčių tau nutikti,
kas padarytų tave pilnesnį, nes tu jau esi pilnatvėje.
Ir tai pakeičia tavo gyvenimą.
Šiuo metu, esu įsitikinusi, kažkas svarsto,
kodėl turėtų klausytis tris kartus išsiskyrusios
kalbant apie santuoką?
(Juokas.)
Net pačiai savęs. Ir tai suprantu.
Štai ką apie tai pasakysiu:
ką išmokau ir mano patirtis rodo,
kad momentai, kai susiduri su didžiausiais iššūkiais savo gyvenime,
tampa momentais, kada turi daugiausiai duoti,
jei dirbi su savo vidumi.
Noriu pasakyti tai dar kartą:
momentai, kai susiduri su didžiausiais iššūkiais,
yra momentai, kai turi daugiausiai duoti.
Leiskite man trumpai papasakoti apie žmogų, su kuriuo tikrai
turėjau tuoktis: save.
Aš iš Mineapolio. Vau!
(Juokas.)
Mano mama buvo prostitutė ir alkoholikė.
Ji atidavė mane į vaikų globos namus, kai man buvo 3 mėnesiai.
Mano tėtis buvo nusikaltėlis;
jis buvo narkotikų platintojas ir sąvadautojas su auksine širdimi
– tiesą sakant, jie abu turėjo auksines širdis –
ir jis praleido daugmaž visą mano gyvenimą kalėjime.
Jis ką tik išėjo iš kalėjimo po savo paskutinės bausmės,
kuri truko 20 metų.
Iki 9 metų buvau gyvenusi dvejuose tuzinuose vaikų namų.
Ką turėtumėt žinoti iš šios istorijos
– akivaizdu, čia daug detalių – bet jums reikia žinoti,
kad užaugau tokioje vaikystėje su vienu tikslu: niekada nebūti palikta.
Tą ruošiausi padaryti ištekėdama.
Tokiu būdu ruošiausi įgyvendinti tikslą.
Pirmą kartą ištekėjau už vaikino, kurį sutikau būdama 17.
Mes susituokėme po kelerių metų, kai man buvo 19.
Jis buvo geras vaikinas, iš geros šeimos, su verslo magistru.
Turiu omeny, tai buvo kaip, žinote, santuokos medžiaga.
Žinote, buvau sujaudinta.
Maniau: „Aš turiu šeimą. Aš kažkur priklausau. Tai yra nuostabu“.
Ir tada po penkerių metų aš jį palikau.
Po dešimties metų aš vėl ištekėjau už kito nuostabaus vyruko,
kuris yra mano šešiolikamečio sūnaus tėvas.
Mes palaikome puikius santykius. Jis tikrai geras vyrukas.
Bet po ketverių metų aš jį taip pat palikau.
Nesididžiuoju sakydama, kad padariau tai, bet norint tikrai save vesti,
kartais privalai būti sau skausmingai sąžininga
dėl to, ką padarei.
Taigi, aš tuo nesididžiuoju.
Tada po aštuonerių metų aš vėl ištekėjau, kai man buvo 40,
ir aš maniau: „Gerai, tai atrodo teisinga!“
Leiskite pasakyti, kas atrodė teisinga mergaitei, kuri augo 24 vaikų namuose:
vyrukas, kuris pradėjo susitikinėti po devynių santuokos mėnesių;
iš tikrųjų, jis pradėjo susitikinėti su 21-mete mergina.
Gerai, tai būtų juokinga, jei tai nebūtų tragiška.
Turi turėti jumoro jausmą... štai kodėl mes esame draugai „Facebook“.
Taigi žvelgiu į tą asmenį, kurį ką tik apibūdinau
su klaikiais santykių įrašais,
ir galvoju, „Aš turėčiau ją vesti?
Tai yra moteris, už kurios turėčiau ištekėti?“
Ir atsakymas yra taip.
Nes čia yra sandoris:
vesti save tai nėra vien būti sugyventiniais.
Tu neisi į pasimatymus kurį laiką ir nežiūrėsi, ar kas iš to pavyks.
Tu tai darysi tol, kol mirtis jus išskirs.
Tu priimsi įžadus.
Štai įžadai.
Pirmas:
tu vesi save turte ar skurde.
Tai reiškia, tu mylėsi save ten, kur šiuo metu esi.
Tu nepasakysi sau: „Kai pasieksi Holivudo ir Vyno sankryžą,
tada aš tuoksiuos su tavimi“.
Tu nepasakysi: „Kai numesi 4,5 kg., tada aš tave mylėsiu“.
Ir tu nesakai: „Jei nebūtum vedus to nevykėlio, aš tave mylėčiau,
bet kadangi tu tai padarei, atsiprašau, manau, viskas baigta“.
Kai susituoki su savimi, vedi save bažnyčios nava,
būtent tokią, kokia dabar esi.
Paradokslu, atradau, kad mylėdama save tokią, kokia esu,
yra vienintelis kelias pasiekti savo kelio tikslą.
Antra:
tu vesi save laimėje ar nelaimėje.
Tai reiškia, kad dauguma mūsų norėtų mylėti save laimėje,
turiu omeny, žinoma, šiandien gerų plaukų diena.
Myliu save.
(Juokas.)
Kalbu ne apie tai.
Kalbu apie meilę nelaimėje, žinote, dideli gyvenimo nusivylimai.
Galbūt jūs neturite namo, nepadarėte norimos karjeros,
galbūt jūs nebaigėte koledžo, ar neturite norimų santykių.
Galbūt tai nepavyko – gal jūs pykstatės su savo mama,
gal per daug žiūrite realybės TV,
kad ir kas tai būtų, tai nesvarbu.
Nes kai vedi save, tu sutinki likti su savimi, nesvarbu kas nutiktų.
Trečia,
tu vedi save ligoje ir sveikatoje.
Tai reiškia, kad atleidi sau savo klaidas.
Klaida nėra nesėkmė, nebent iš jos nepasimokai
ir nebent neužaugi.
Yra posakis: „Tu prašai kantrybės, o gauni kredito liniją“.
(Juokas.)
Tai reiškia, kad gyvenimas neduoda to, ko tu prašei,
jis duoda tau žmones, vietas ir situacijas,
leidžiančias tau susikurti tai, ko prašei.
Ir dalykas tas, jei nesupratai to pirmą kartą,
gyvenimas tau vėl tai duos.
(Juokas.)
Nes gyvenimas šiuo atžvilgiu yra dosnus.
Taip nutiko, aš to nesupratau pirmą kartą, pirmoje santuokoje,
ir nesupratau antrą kartą, galbūt suprasiu trečią kartą.
Taigi per siaubingą trečios santuokos patirtį
sužinojau apie „ligoje ir sveikatoje“.
Aš išmokau, kaip sėdėti šalia savo lovos
ir kaip laikyti savo ranką, ir kaip save slaugyti,
ir kaip save nuraminti.
Ko išmokau, kad esu tas žmogus, kuriuo galiu pasikliauti.
Paskutinis, bet ne prasčiausias, tu vedi save –
kai vedi save, tu turi save ir save laikai.
Ką reiškia turėti ir laikyti?
Na, manau, tai reiškia, kad myli save
taip, kaip nori, kad kitas tave mylėtų.
Aš vis gyvenau jausdama šį stokos jausmą.
Jaučiausi, kad esu tarsi pusė asmens ir kad man kažko trūksta.
Pradėjau savo santykius
tikėdamasi užpildyti šį jausmą, turėtą visą mano gyvenimą:
kad nebuvau pilna, kol manęs kas nors nemylėjo.
Tiesa ta,
kad aš niekada nebūčiau pasijutusi pilna, kol neišmokau savęs mylėti.
Taigi šis tuokimosi su savimi reikalas pakeičia kiekvieną tavo gyvenimo sritį:
tavo verslą, šeimos santykius, vaikus, socialinius santykius, draugus.
Nes kai vedi save, nutinka šis didelis dalykas:
tu gali mylėti visiškai naujai.
Tu gali mylėti kitus žmones ten, kur jie yra, už tai, kas jie yra,
kaip jau myli save.
Ir, žinoma, to daugiau reikia pasauliui.
Taigi, kai vedžiau save, supratau, kad aš jau turiu visko, ko man reikėjo,
pradėjau tai matyti kaip darbą
iš esmės tiesiog nušviesti savo mažą pasaulio kampelį.
Toks mano naujas darbas.
Nes man nereikia kažko, aš tai jau turiu.
Taigi susitikimuose
rūpinuosi, kaip galiu padėti šiam žmogui pasiekti jo tikslų?
O socialinėse bendruomenėse –
ką galiu suteikti jiems tai, ką tik aš galiu duoti?
Pasimatymuose –
kaip galiu atrasti kitą žmogų, galbūt tik vienai valandai,
kuri, žinoma, grąžina mane į pradžią.
Nes žmonės visada klausė manęs apie mano širdies reikalus; jie nori žinoti.
(Juokas.)
Žinote, atsakymas yra, aš vis dar dirbu ties tuo.
Ar to nedarome mes visi?
Štai kur aš dabar esu.
Prieš beveik tris mėnesius aš buvau pirmame pasimatyme.
Po beveik 30 minučių pasimatymo, pastebėjau, kad man svarbu
ne tai, ar aš jam patinku, bet kaip aš jaučiuosi šalia jo.
Pastebėjau, kad buvau lengva, linksma, juokaujanti.
Kai vėliau pergalvojau pasimatymą, pamaniau „Ei, aš tikrai susijaudinau!
Žiūrėk, štai kokia įsipareigojusi esu sau“.
Aš nesu pasimatyme stengdamasi, kad kas nors mane pamėgtų.
Man įdomiau, kaip aš jaučiuosi, nei kaip jis jaučiasi apie mane,
ne todėl, kad esu savanaudė, bet todėl, kad vieninteliai santykiai
kuriuos ruošiuosi turėti su kitu žmogumi,
yra tokie, kokius turiu su savimi –
tiesiog turėsiu juos kartu.
Taigi, paaiškėjo, kad aš jam patikau, ir mes iki šiol esame kartu.
Tai šaunu ir nuostabu, bet aš buvau ištekėjusi tris kartus,
taigi stabdyk arklius!
(Juokas.)
Dalykas tas, aš nebandau gauti saugumo iš jo per santuoką,
ir, Dieve apsaugok, vaikiško vežimėlio.
Esu čia tam, kad būčiau santykiuose.
Nemirštu norėdama išgirsti žodžius „Ar tekėsi už manęs?“
Nes net jei šie žodžiai yra labai galingi
– ir labai galingi tokiam žmogui, kaip aš –
man nereikia jų išgirsti iš jo,
nes aš juos jau išgirdau iš savęs.
Tai matau, tarsi būčiau įkopusi į kalno viršukalnę,
ar nusileidusi į vandenyno dugną,
ir būčiau priiklaupusi ant vieno kelio ir sakiusi „Niekada tavęs nepaliksiu“.
Ir dabar esu ištekėjusi už žmogaus, su kuriuo tikrai norėjau būti visą laiką –
už savęs.
(Plojimai.)
Dėkoju.
(Plojimai.)